УХВАЛА

18 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/20417/21 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Волковицька Н. О. - головуючий, Мачульський Г. М., Могил С. К., 
розглянувши заяви Приватних підприємств «Ратмир-Соло» та «Раном» та ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Волковицької Н. О., Мачульського Г. М., Могила С. К. 
у справі № 910/20417/21
за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 (Тарасенко К. В. - головуючий суддя, судді Гончаров С. А., Сибіга О. М.) у справі
за позовом Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» 
до Міністерства юстиції України 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, - на стороні позивача:
1) Державний реєстратор Василівської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світлана Олександрівна,
на стороні відповідача: 
2) Приватне підприємство «Ратмир-Соло»,
3) Приватне підприємство «Раном»,
4) ОСОБА_1 , 
5) Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Проксима»,
6) Товариство з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз» (Phenomen Solutions LTD), 
про визнання протиправними та скасування наказів,
ВСТАНОВИВ:
27.03.2026 до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в електронному суді надійшла касаційна скарга Публічного акціонерного товариства «МТБ Банк» на постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2025 у справі № 910/20417/21.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.03.2026 для розгляду касаційної скарги визначено колегію суддів у складі: Волковицька Н. О., Могил С. К, Случ О. В. Ухвалою від 16.04.2026 Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі та призначив її до розгляду на 02.06.2026.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2026 зазначену касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Волковицька Н. О., Мачульський Г. М., Могил С. К.
У судовому засіданні 02.06.2026 представник приватного підприємства «Ратмир-Соло» Свічколап Дмитро Петрович від свого імені та від імені приватного підприємства «Раном» усно заявив клопотання про відвід колегії суддів у складі: Волковицька Н. О., Мачульський Г. М., Могил С. К.
Водночас, на стадії з`ясування повноважень учасників судового процесу, ОСОБА_1 , яка не володіючи українською мовою, на російській мові заявила, що підтримує заявлений відвід та одночасно заявила клопотання про можливість надання пояснень, виступати в суді і заявляти клопотання російською мовою, якою вона володіє, користуючись при цьому послугами перекладача. Враховуючи, що відводи ОСОБА_2 були оголошені усно, а ОСОБА_1 не володіє українською мовою, з метою дотримання рівності прав учасників судового процесу за мовною ознакою колегія суддів вирішила задовольнити клопотання ОСОБА_1 , оголосити перерву в судовому засіданні для надання можливості заявнику забезпечити участь перекладача.
У судовому засіданні 18.06.2026 ОСОБА_1 повідомила про те, що українською мовою вона володіє, підтримала заявлений відвід колегії суддів, з урахуванням надходження перед початком судового засідання заяви від її імені та від імені Приватного підприємства «Ратмир-Соло» про нові обставини щодо відводу суддів. 
Як слідує із мотивів, якими обґрунтовані доводи щодо наявності підстав для відводу, порушено порядок автоматизованого розподілу, оскільки штучно були виключені судді з причин відсутності спеціалізації; суддя Случ О. В. був усунутий від розгляду справи, хоча міг бути неупередженим з огляду на відмову у відкритті проваджень у інших справах; колегія суддів безпідставно оголосила перерву у судовому засіданні 02.06.2026, а ухвала про перерву містить лише згадку про заявлення відводу колегії суддів. Крім того, позивач не сплатив повну суму судового збору, а тому Верховний Суд повинен був повернути касаційну скаргу без розгляду або зупинити провадження та надати позивачу термін 14 днів для усунення недоліків; позивач не надіслав копію касаційної скарги Товариству з обмеженою відповідальністю «Феномен Солюшнз», а також не додав постанову апеляційного господарську суду яку оскаржує; представником Міністерства юстиції України є неуповажена особа Рєпкін Н. І .З позивача не стягнено суми коштів за розгляд справи в першій і апеляційній інстанцій. 
Підстави для відводу (самовідводу) судді передбачені статтями 35, 36 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).
Відповідно до статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 36 цього Кодексу. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
Верховний Суд зазначає, що у пункті 5 частини першої статті 35 ГПК України, чинним законодавством не визначено вичерпного переліку обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді. 
Саме тому вирішення питання про визнання певних обставин тими обставинами, про які йдеться у вже наведеній нормі цього Кодексу, є оціночною категорією, зміст та суть якої має доводиться, розглядатися та встановлюватися не ізольовано, а з урахуванням того, що інститут відводу судді є гарантією реалізації права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом, не є механізмом процесуального відбору учасниками судового процесу судді чи складу суду та не має використовуватися з метою впливу на формування складу суду.
За приписами частин другої, третьої статті 38 ГПК України з підстав, зазначених у статтях 35, 36 і 37 цього Кодексу, зокрема, судді може бути заявлено відвід учасниками справи; відвід повинен бути вмотивованим.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що посилання на відповідну обставину повинно бути обґрунтованим, а сама обставина - такою, що дійсно викликає сумнів в неупередженості або/та сумніви в об`єктивності судді. Отже, питання про відвід судді вирішується крізь призму його обґрунтованості, а положення частини першої статті 35 ГПК України мають застосовуватися у взаємозв`язку з Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), зокрема статтею 6.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та рішення ЄСПЛ Верховний Суд застосовує у цій справі як джерело права з огляду на частину першу статті 3, частини першу, другу, четверту статті 11 ГПК України, статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».
Суд виходить з того, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Отже, стаття 6 Конвенції вимагає, аби кожен суд, до якого вона застосовується, був «безстороннім».
За усталеною практикою ЄСПЛ безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності.
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинна встановлюватися згідно з:
(І) суб`єктивним критерієм, враховуючи особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі, та
(ІІ) об`єктивним критерієм. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., серед іншого (inter alia), рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 and 30; рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), N 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого КороліЗа суб`єктивним критерієм «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного» (рішення у справі "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).
Відповідно до об`єктивного критерію визначається, крім інших аспектів:
-окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення від 15.07.2010 у справі «Газета «Україна-центр» проти України», пункт 52 рішення від 09.11.2006 у справі «Білуха проти України»;
-чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (пункт 38 рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullarv. United Kingdom) від 10.06.1996.
Суд також виходить з того, що між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (пункт 119 рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру» [ВП], заява N 73797/01, ECHR 2005-ХІІІ). Отже, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (пункт 32 рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullarv. United Kingdom) від 10.06.1996).
.Суд ураховує, що в цьому аспекті навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії», від 26.10.1984, Series А, N 86).
ГПК України хоча й не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак передбачає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.
Верховний Суд наголошує, що істинність твердження про упередженість та/чи небезсторонність судді має бути доведена за вказаною обставиною саме заявником з огляду на приписи частини четвертої статті 38 ГПК України, адже суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних та фактичних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.
Щодо доводів про порушення порядку автоматизованого розподілу.
Приписами частини першої статті 32 ГПК України встановлено, що визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється з урахуванням спеціалізації.
Частинами шостою, сьомою статті 37 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що у Касаційному господарському суді обов`язково створюються окремі палати для розгляду справ щодо (про): банкрутство; захисту прав інтелектуальної власності, а також пов`язаних з антимонопольним та конкурентним законодавством; корпоративних спорів, корпоративних прав та цінних паперів. Інші палати у касаційних судах створюються за рішенням зборів суддів касаційного суду.
Збори суддів Касаційного господарського суду у склад Верховного Суду ухвалили рішенням від 08.01.2024 №1 «Про затвердження складу судових палат, персонального складу постійних колегій суддів у склад судових палат, спеціалізації судових палат та суддів Касаційного господарського суду у склад Верховного суду» (зі змінами і доповненнями), згідно із яким затверджена спеціалізація судових палат та суддів Касаційного господарського суду для розгляду конкретних категорій справ.
Відповідно до рішення зборів суддів Касаційного господарського суду у склад Верховного Суду від 08.01.2024 №1 (зі змінами і доповненнями), зокрема, судді Волковицька Н. О., Мачульський Г. М., Могил С. К., Случ О. В. включені до складу судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності.
Рішенням зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.04.2024 №7 внесено зміни у додаток 3 до рішення зборів суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 08.01.2024 №1, а саме визначено спеціалізацію судових палат та суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, зокрема, судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності - Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі) (коди класифікатора - 201000000 - 201040200).
У протоколі автоматизованого розподілу судової справи (№910/20417/21) між суддями від 27.03.2026 визначено таке: " Категорія справи: щодо реєстрації або обліку прав на майно».
Відповідно до наказу Державної судової адміністрації від 21.12.2018 №622 "Про затвердження Загального класифікатора спеціалізацій суддів та категорій справ" (далі - Класифікатор) до категорії «Справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на нерухоме майно (крім землі)» належить, зокрема, підкатегорія " щодо реєстрації або обліку прав на майно " (код 201030100).
Спір у справі № 910/20417/21 стосується оскарження наказів Міністерства юстиції України про задоволення скарг, якими скасовані рішення державного реєстратора і позов обґрунтований порушенням прав Банку як іпотекодержателя за іпотечними договорами від 27.09.2005 № 649, від 28.09.2005 № 652, від 28.09.2005 № 655. 
У зв`язку із викладеним, вказана категорія справ віднесена до спеціалізації судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності, а тому відсутні підстави стверджувати про порушення порядку автоматизованого розподілу. 
Доводи про те, що суддя Случ О. В. нібито перебував у відпустці спростовуються наказом в. о. голови Касаційного господарського суду від 27.05.2026 № 1798/0/6-26, відповідно до якого суддя Случ О. В. перебував у відпустці з 01.06.2026 до 05.06.2026. Саме у зв`язку із цим, розпорядженням заступника керівника Апарату - керівника секретаріату Касаційного господарського суду від 28.05.2026 № 32.2-01/781 призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи № 910/20417/21. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.05.2026 зазначену касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Волковицька Н. О., Мачульський Г. М., Могил С. К.
Щодо тверджень про те, що колегія суддів безпідставно оголосило перерву у судовому засіданні 02.06.2026, Верховний Суд зазначає таке. Згідно зі статтею 7 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності всіх фізичних осіб незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного і соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.
Відповідно до статті 10 ГПК України господарське судочинство в судах здійснюється державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою. Суди використовують державну мову в процесі судочинства та гарантують право учасникам судового процесу на використання ними в судовому процесі рідної мови або мови, якою вони володіють. Учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача в порядку, встановленому цим Кодексом.
За змістом статті 13 ГПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Колегія суддів зауважує, що у судовому засідання 02.06.2026 ОСОБА_1 відмовилась надавати пояснення державною мовою, після чого заявила клопотання про можливість надання пояснень, виступати в суді і заявляти клопотання російською мовою, якою вона володіє, користуючись при цьому послугами перекладача. Саме внаслідок зазначеного вона не мала можливості розуміти змісту усних заяв інших учасників справи та належним чином висловити власну позицію щодо наявності підстав для відводу у судовому засіданні, а тому Суд, з урахуванням принципу рівності сторін, сприяючи учасникам судового процесу у можливості належної реалізації їх процесуальних права оголосив перерву у засіданні з метою вирішення питання щодо можливості ОСОБА_1 належним чином скористатися своїми процесуальними правами. 
Щодо доводів відводів про не сплату скаржником повної суми судового збору, колегія суддів звертає увагу, що вони не містять належного юридичного обґрунтування. 
Правові засади справляння судового збору, платники, об`єкти, розміри ставок судового збору, порядок сплати та звільнення від сплати судового збору встановлено Законом України "Про судовий збір".
Підпунктом 5 пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду встановлюється у розмірі - 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги від розміру оспорюваної суми.
Згідно з положеннями пункту 2 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір", за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру - 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
За приписами статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
За змістом частини третьої статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. 
Як слідує із матеріалів справи, позивач звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправними та скасування: 
1) наказу Мін`юсту від 10.07.2020 № 2377/5 «Про задоволення скарги», яким задоволено повністю скаргу ОСОБА_1 від 05.06.2020 № С-16371 та скасовано рішення від 17.04.2020 № 52008647 і № 52009355, прийняті державним реєстратором Васильківської районної державної адміністрації Запорізької області Міюц Світланою Олександрівною; 
2) наказу Мін`юсту від 10.07.2020 № 2376/5 «Про задоволення скарги», яким задоволено повністю скаргу Приватного підприємства «Раном» від 05.06.2020 № 16602-33-20 та скасовано рішення від 17.04.2020 № 52010255 і № 52010631, прийняті державним реєстратором Міюц С. О.;
3) наказу Мін`юсту від 16.07.2020 № 2438/5 «Про задоволення скарги», яким задоволено повністю скаргу Приватного підприємства «Ратмир-Соло» від 05.06.2020 № 16776-33-20 та скасовано рішення від 17.04.2020 № 552009689 і № 52010353, прийняті державним реєстратором Міюц С. О.
Під час подання касаційної скарги позивач сплатив судовий збір з огляду на наявність трьох немайнових позовних вимог. 
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці. Будь - який майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.
Водночас, у пункті 57 зазначеної вище постанови Великою Палатою Верховного Суду викладено висновок, згідно якого до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що не піддається грошовій оцінці.
З урахуванням зазначеного, заявлені вимоги позивача до відповідача щодо скасування наказів не підлягають грошовій оцінці та є немайновими, а тому колегія суддів вважає безпідставними доводи про необхідність повернення касаційної скарги або залишення її без руху з підстав несплати судового збору. 
Доводи відводів про те, що скаржник не долучив до матеріалів касаційної скарги постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.03.2026 у справі № 910/20417/21 не містять правового обґрунтування таких вимог та спростовуються наявними матеріалами справи. Вимоги до форми і змісту касаційної скарги передбачені статтею 290 ГПК України, згідно з частинами третьою і четвертою якої до касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження, докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, за наявності; документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. Інших вимог щодо переліку документів, які додаються до касаційної скарги процесуальний закон не містить. 
У свою чергу, заявник жодним чином не обґрунтовує мотивів сумнівів у неупередженості або об`єктивності колегії суддів, у зв`язку із цим.
Також колегія суддів відхиляє доводи заявників про відсутність у Рєпкіна Н. І. повноважень щодо представництва Міністерства юстиції України. 
Згідно з частинами 1, 3 статті 56 ГПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.
Згідно з частиною першою статті 58 ГПК України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.
Отже наведені вище положення законодавства передбачають можливість здійснення процесуального представництва юридичної особи, як в порядку самопредставництва, так і іншими особами, як представниками юридичної особи.
У пунктах 18, 25 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 08.06.2022 у справі № 303/4297/20 (провадження № 14-105цс21), вказано, що починаючи з 29 грудня 2019 року, самопредставництво юридичної особи допускає можливість вчинення у суді процесуальних дій від її імені не тільки керівником або членом виконавчого органу, але й будь-якою іншою особою, уповноваженою на такі дії за законом, статутом, положенням або трудовим договором (контрактом). Тому можливість участі у справі за правилами самопредставництва юридичної особи того, хто не є її керівником або членом її виконавчого органу, слід підтверджувати або приписом відповідного закону, або приписом статуту чи положення цієї особи, або умовами трудового договору (контракту), зокрема посадовою інструкцією (у разі, якщо такого договору у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника). Якщо інше не передбачено саме цими документами, уповноважений діяти у суді за правилами самопредставництва юридичної особи, має всі права відповідного учасника справи. Зазначене не виключає можливості додаткового подання до суду довіреності юридичної особи, проте самостійно вона не підтверджує повноваження діяти за правилами самопредставництва.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 910/16580/23 уточнено попередній висновок та зазначено, що якщо відповідні відомості щодо особи, яка має право вчиняти дії від імені юридичної особи на засадах самопредставництва, внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР), ці відомості є офіційним та достатнім підтвердженням того, що юридична особа діє в суді через певну особу на засадах самопредставництва (з урахуванням відповідних обмежень повноважень, якщо такі є).
До відзиву на касаційну скаргу позивача додано низку документів на підтвердження повноважень Рєпкіна Н. І. на представництво Міністерства юстиції України, у тому числі виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Посилання заявників на те, що позивач не надіслав копію касаційної скарги ТОВ «Феномен Солюшнз» також не містять мотивів які б у розумінні приписів статей 35-36 ГПК України могли б бути розцінені як об`єктивні підстави для відводу суддів. Водночас Верховний Суд зауважує, що з інформації розміщеної в мережі Інтернет, зокрема сайту www.find-and-update.company-information.service.gov.uk, вбачається, що компанія PHENOMEN SOLUTIONS LTD (Company number 09743659) з 26.01.2021 припинена (ліквідована). 
У свою чергу, доводи про те, що з позивача не стягнено суми коштів за розгляд справи в першій і апеляційній інстанції є узагальненими, не можуть розглядатися на стадії прийняття касаційної скарги до розгляду і жодним чином не містять мотивів які б могли бути розцінені як підстави для відводу колегії суддів. 
Інші доводи відводів стосуються дій суддів першої та апеляційної інстанцій, узагальнених посилань щодо дій секретаря судового засідання в суді апеляційної інстанції і не стосуються обґрунтувань упередженості колегії суддів касаційної інстанції. 
Враховуючи викладене Суд не встановив передбачених статтею 35 ГПК України підстав для відводу суддів Волковицької Н. О., Мачульського Г. М., Могила С. К. від розгляду справи №910/20417/21 та вважає наведені вище доводи необґрунтованими.
З метою дотримання принципу об`єктивності та безсторонності розгляду заявлених відводів, колегія суддів дійшла висновку про передачу зазначених заяв у справі № 910/20417/21 разом з матеріалами для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає справу і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 ГПК України.
Керуючись статтями 32, 35, 36, 38, 39, 234, 235 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Заяви Приватних підприємств «Ратмир-Соло» та «Раном» та ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Волковицької Н. О., Мачульського Г. М., Могила С. К. у справі № 910/20417/21 визнати необґрунтованими.
Справу №910/20417/21 передати на авторозподіл з метою визначення судді для розгляду заяв про відвід колегії суддів Волковицької Н. О., Мачульського Г. М., Могила С. К. від розгляду справи № 910/20417/21.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді Г. М. Мачульський

С. К. Могил