ОСНОВ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА

Справа № 646/7392/26 
№ провадження 2-о/646/174/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року      місто Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова у складі
головуючої судді Іщенко О. В., 
секретар судового засідання Петренко А. О.,
учасники справи:
заявниця ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,

розглянувши відповідно до приписів частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України у порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті,
ВСТАНОВИВ:
До Основ`янського районного суду міста Харкова надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Первомайськ Луганської області.
В обгрунтування заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Первомайськ Луганської області, що є тимчасово окупованою територією України, померла бабуся заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на момент смерті постійно проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Причина смерті – серцева недостатність.
Факт смерті ОСОБА_2 було зареєстровано органами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, про що видано свідоцтво/довідку про смерть від 03 червня 2026 року.
Як зазначила заявниця, встановлення факту смерті її бабусі ОСОБА_2 необхідно для проведення державної реєстрації смерті в органах РАЦС України, отримання свідоцтва про смерть встановленого зразка та подальшої реалізації спадкових прав.
Ураховуючи викладене вище та керуючись статтями 5, 293, 315, 317 та 318 Цивільного процесуального кодексу України, ОСОБА_1 просила встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в місті Первомайськ Луганської області.
Відповідно до частини другої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Дослідивши матеріали заяви, повно та всебічно оцінивши надані докази, суд дійшов такого висновку.
Заявниця є онукою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 28 липня 1984 року; свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 03 січня 1959 року; «посвідкою про народження» № НОМЕР_3 .
На підтвердження факту смерті заявниця надала суду фотокартки з місця поховання ОСОБА_2 .
З «медицинского свидетельства о смерти СЕРИЯ № 43/77 № 271000350», виданого 27 травня 2026 року ГБУЗ «СЦГМБ» ЛНР, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 о 05:30 годині.
Як встановлено із «свидетельства о смерти», виданого 03 червня 2026 року «99400021 Первомайским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской народной Республики», « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , умерла 27 мая 2026 года в 05 ч. 30 мин. Место смерти – Российская Федерация, Луганская Народная Республика, город Стаханов», о чем 2026 года июня месяца 3 числа составлена запись акта о смерти № 170269940002100372006».
Факт смерті ОСОБА_2 підтверджується також «справкой о смерти № С-00778», виданою 03 червня 2026 року «Первомайским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской Народной Республики».
Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Як зазначено у частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5) частини другої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно із частиною третьою статті 294 Цивільного процесуального кодексу України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.
Згідно із пунктом 8) частини першої статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Приписами частини першої статті 317 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
З указаної вище правової норми убачається, що законодавець обмежив коло заявників, які можуть звернутись до суду з заявою про встановлення факту смерті.
У Постанові Верховного Суду України № 265/6342/17 від 25.04.2019 зазначено, що обмеження права на звернення із заявою про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України лише колом родичів померлого або їхніми представниками встановлені з метою недопущення внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян недостовірних відомостей за зверненнями сторонніх осіб. Тому, у разі відсутності родинних зв`язків з померлою особою, заявник, для набуття права звернутися із відповідною заявою, повинен підтвердити у визначеному законом порядку факт проживання з померлою особою однією сім`єю, зокрема шляхом встановлення цього факту у судовому порядку.
Судом встановлено, що факт родинних відносин між заявницею ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2 підтверджується належними та достатніми доказами.
У заяві ОСОБА_1 зазначила, що її бабуся ОСОБА_2 померла на тимчасово окупованій території - у місті Первомайськ Луганської області.
Постановою Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» від 19 вересня 2024 року у Луганській області перейменовано, зокрема, місто Первомайськ Алчевського району на місто Сокологірськ.
Згідно із Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 380/43786, із змінами та доповненнями, місто Сокологірськ Алчевського району Луганської області з 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. 
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявницею надано, зокрема, «медицинское свидетельство о смерти СЕРИЯ № 43/77 № 271000350», видане 27 травня 2026 року ГБУЗ «СЦГМБ»; «свидетельство о смерти», видане 03 червня 2026 року «99400021 Первомайским городским отделом записи актов гражданского состояния департамента записи актов гражданского состояния Министерства юстиции Луганской народной Республики»; «справку о смерти № С-00778».
Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, вирішується судом з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів, передбачених статтями 77, 78 Цивільного процесуального кодексу України.
Окрім того, згідно із пунктом 13. Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року суд встановлює факт смерті за умовами підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.
Оцінюючи допустимість доказів у виді документів, виданих органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої та частини третьої статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Статтею 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Оцінюючи свідоцтво про смерть, видане органом на тимчасово окупованій території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України.
Положеннями статей 3, 8 та 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Разом з тим, при вирішенні питання щодо оцінки доказів у справі про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.
Так, згідно із висновками ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. MoldovaandRussia»), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою невизнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. 
Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Таким чином, суд уважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки копії свідоцтва про смерть та медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Зазначені вище правові норми узгоджуються з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 12.05.2021 у справі № 220/1582/20, де наголошено, що встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням інформації яка міститься у документах, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території України.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Відповідно до частини другої статті 319 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Відповідно до статті 18 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до листа Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 квітня 2021 року № 987/0/208-21, положення цивільного процесуального закону не вимагають від осіб, які звертаються із заявою до суду про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації такого факту.

З огляду на викладені вище обставини та норми матеріального права, суд доходить висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті її бабусі ОСОБА_2 , оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці реалізувати питання виникнення, зміни або припинення, як її особистих чи майнових прав, так і померлої фізичної особи, які за своє суттю є подіями та діями, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків.
Рішення підлягає негайному виконанню відповідно до частини четвертої статті 317, пункту 8) частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України.
Відповідно до пункту 21) частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: заявники - у справах за заявами про встановлення фактів, що мають юридичне значення, поданих у зв`язку із збройною агресією, збройним конфліктом, тимчасовою окупацією території України, надзвичайними ситуаціями природного чи техногенного характеру, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, втрати документів, необхідних для отримання компенсації за пошкоджені та знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. 
Отже, заявниця звільнена законодавством від сплати судового збору. Інформація про наявність інших судових витрат відсутня. Тому, питання про розподіл судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись статтями 258, 259, 263-265, 268, 317, 319, 430 Цивільного процесуального кодексу України, -
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про встановлення факту смерті – задовольнити.
Встановити факт смерті громадянки України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Н-Олександрівка Троіцького району Луганської області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Сокологірськ Луганської області.
Зобов`язати Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 23320813, місцезнаходження: вулиця Сумська, будинок 61, місто Харків Харківської області, внести доДержавного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті відомості про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Н-Олександрівка Троіцького району Луганської області, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Сокологірськ Луганської області.
Рішення суду підлягає негайному виконанню. 
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за вебадресою: https://court.gov.ua/fair/ на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.
Учасники справи:
Заявниця: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;
Заінтересована особа: Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ЄДРПОУ 23320813, місцезнаходження: вулиця Сумська, будинок 61, місто Харків Харківської області.

Суддя О. В. Іщенко