ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03.06.2026	Справа № 910/3879/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Трофимеко Т.Ю., за участі секретаря судового засідання Петрук Б.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
за позовом  ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація»
про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування реєстраційної дії,

Представники сторін: 
від позивача: ОСОБА_1., ОСОБА_3
від відповідача: не з`явився

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» із такими вимогами:
1) визнати недійсним з моменту прийняття рішення загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація», оформлене протоколом загальних зборів Учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» від 03.12.2010, в частині призначення новим директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» ОСОБА_1 з 04.12.2010 (пункт 5 порядку денного) та в частині доручення ОСОБА_1 звернутися до управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпропетровської міської ради щодо державної реєстрації змін, а також надання їй повноважень видавати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» відповідні письмові доручення на виконання вищезазначених дій іншим особам (пункт 8 порядку денного);
2) скасувати реєстраційну дію «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» (в частині дії «Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи»), проведену 16.12.2010 о 16:36:42 за № 12241070006009704 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація».
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вона дізналася про її призначення на посаду керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація», однак жодного відношення до цього товариства позивач не має, згоду на призначення її керівником не надавала, чим і було порушено права позивача.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/3879/26, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 06.05.2026. Даною ухвалою суд звернув увагу Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» про наявність у нього обов`язку зареєструвати свій електронний кабінет та про можливість ознайомлення з матеріалами справи через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему або її окрему підсистему (модуль), що забезпечує обмін документами. Також вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - строк для подання відповіді на відзив та відповідачу - заперечень. 
З метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, суд направив копію ухвали від 09.04.2026 про відкриття провадження у справі на зазначену в позові адресу місцезнаходження відповідача, яка відповідає вказаній у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адресі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» - 03057, м. Київ, вул. Довженка Олександра, 18.
Втім, поштове відправлення із копією ухвали від 09.04.2026 про відкриття провадження, яке направлялось відповідачу, повернулося до суду 04.05.2026 не врученим, із зазначенням причини повернення «за закінченням встановленого терміну зберігання».
Частиною 6 ст. 242 ГПК України передбачено, що днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. 
Слід зазначити, що до повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «адресат відмовився», «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання господарським судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.12.2020 у справі № 902/1025/19 Верховний Суд звернув увагу на те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Суд зазначає, що неотримання листа із ухвалою суду відповідачем та його повернення до суду є наслідком відсутності волевиявлення відповідачів щодо його належного отримання, проте, ніяким чином не неналежним повідомленням про розгляд справи у розмінні ГПК України.
Враховуючи те, що судом остаточно з`ясований предмет спору та характер спірних правовідносин, позовні вимоги та склад учасників справи; визначені обставини справи, які підлягають встановленню, та зібрані відповідні докази; вчинені усі дії з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, а підстави для відкладення підготовчого засідання відсутні, суд в підготовчому засіданні 06.05.2026, у яке з`явився представник позивача, постановив ухвалу без оформлення окремого документа про закриття підготовчого провадження у справі та призначення справи до розгляду по суті на 03.06.2026.
В судове засідання 03.06.2026 з`явилися позивач та представник позивача, представник відповідача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Зважаючи на те, що неявка представника відповідача не перешкоджає всебічному, повному та об`єктивному розгляду всіх обставин справи, суд вважає за можливе розглянути справу по суті в цьому судовому засіданні за відсутності вказаного учасника справи. 
Позивач та його представник у судовому засіданні 03.06.2026 підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити повністю. 
В порядку ч. 1 ст. 233, ст. 240 ГПК України в судовому засіданні 03.06.2026 після закінчення судового розгляду справи ухвалено рішення по суті позовних вимог та проголошено його скорочений текст (вступну та резолютивну частини).
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника позивача, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив:
Відповідно до протоколу загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» №б/н від 03.12.2010, за результатами розгляду порядку денного, зокрема, прийнято рішення призначити директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) з 04.12.2010 (пункт 5 порядку денного). Доручено ОСОБА_1 звернутися до управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпропетровської міської ради щодо державної реєстрації змін, а також надано їй повноваження видавати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» відповідні письмові доручення на виконання вищезазначених дій іншим особам (пункт 8 порядку денного). 
На підставі вказаного рішення був виданий наказ №14-к по особовому складу, підписаний від імені Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» ОСОБА_1, відповідно до якого остання приступила до виконання обов`язків директора вказаного товариства з 04.12.2010.
16.12.2010 було проведено реєстраційну дію «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» (Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи. Зміна місцезнаходження юридичної особи) №12241070006009704, згідно якої ОСОБА_1 вказано керівником Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація», починаючи з 04.12.2010.
Звертаючись із даним позовом до суду, позивач зазначає, що жодного відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» не має, згоду на призначення її керівником не надавала, жодного документу цього підприємства не підписувала та не перебувала у трудових відносинах із цим підприємством, а отже 03.12.2010 Загальні збори учасників відповідача прийняли рішення, яким без згоди та без відома позивача призначили її керівником відповідача, що є незаконним та порушує її права.
З урахуванням зазначеного позивач просить недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація» оформлене протоколом №б/н Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація» від 03.12.2010 у відповідній частині (пункти 5, 8 порядку денного).
Як наслідок недійсності такого рішення загальних зборів, позивач просить суд скасувати реєстраційну дію «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» (в частині дії «Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи»), проведену 16.12.2010 об 16:36:42 за №12241070006009704 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація».
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків. 
Згідно із ч. 1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України). 
Згідно з частинами 1, 3 ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень частин 1, 6 ст. 96-1 ЦК України права учасників юридичних осіб (корпоративні права) - це сукупність правомочностей, що належать особі як учаснику (засновнику, акціонеру, пайовику) юридичної особи відповідно до закону та статуту товариства. Корпоративними відносинами є відносини між учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) юридичних осіб, у тому числі які виникають між ними до державної реєстрації юридичної особи, а також відносини між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, пайовиками) щодо виникнення, здійснення, зміни і припинення корпоративних прав.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України до підвідомчості господарських судів України віднесено справи з корпоративних спорів, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.
З огляду на цей припис перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, й охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Стороною цих спорів не обов`язково є учасник такої особи. Спір щодо припинення трудових відносин одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки пов`язаний із реалізацію загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір стосується управління юридичною особою і належить до юрисдикції господарського суду.
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у справі №448/362/22 року від 14.06.2023.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.06.2023 у справі №448/362/22 також виснувала, що вимогу позивача стосовно виключення з ЄДР запису про директора товариства слід розглянути у господарській юрисдикції разом із вимогою про визнання трудових відносин і відносин представництва припиненими, але не тому, що перша є похідною від другої. Належність й ефективність обох зазначених вимог має оцінити під час розгляду справи господарський суд. 
Предметом розгляду у даній справі є вимога позивача, яка значиться директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація», про визнання недійсним рішення загальних зборів товариства в частині призначення її директором товариства, а тому даний спір є корпоративним та має розглядатися в порядку господарського судочинства, оскільки є спором, пов`язаним з управлінням юридичною особою.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
У Рішенні №1-рп/2010 від 12.01.2010 у справі № 1-2/2010 Конституційний Суд України також наголосив, що реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання (призначення), усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об`єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.
Наведені висновки також підтримані Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в постановах від 10.09.2019 у справі № 921/36/18, від 30.01.2019 у справі № 145/1885/15-ц та від 06.09.2023 у справі №127/27466/20, де остання також виснувала, що хоча такі рішення уповноваженого на це органу можуть мати наслідки і в межах трудових правовідносин, але визначальними за таких обставин є корпоративні правовідносини.
Управління товариством здійснюють його органи - загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (частини 1, 2 ст. 97 ЦК України). У товариствах, в яких законом передбачено утворення виконавчого органу, здійснення управлінської діяльності покладено на нього.
Підставою набуття виконавчим органом товариства (членами правління та головою правління) повноважень є факт його обрання (призначення) загальними зборами членів товариства як вищого органу управління товариства.
Отже, підставою для набуття ОСОБА_1 повноважень з управління товариством є призначення її загальними зборами учасників товариства директором товариства.
Поряд з цим, позивач зазначає, що будь-якої згоди на призначення її директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» не надавала. 
Так, суд встановив, що на підставі заяви ОСОБА_2 від 04.06.2020 Олександрівським відділенням поліції Дніпровського відділу поліції ГУ НП в Запорізькій області 06.10.2020 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, та розпочато досудове розслідування, що підтверджується наданим позивачем витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06.10.2020 у кримінальному провадженні № 42020081020000157. 
Також позивачем надано висновок експерта від 26.09.2024 № СЕ-19/108-24/17359-ПЧ, складений судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Тетяною Іваненко у межах кримінального провадження № 42020081020000157.
За результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи встановлено, що підписи, які містяться в Реєстраційній справі Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація» на документах:
сторінка 3 у графі «сторінку заповнив» у документі: «Форма №3 РЕЄСТРАЦІЙНА КАРТКА на проведення державної реєстрації змін до установчих документів юридичної особи»;
сторінка 4 у графі «сторінку заповнив» у документі: «Сторінка 2 реєстраційної картки «Форма №3»;
сторінка 5 у графі «сторінку заповнив» у документі: «Сторінка 2 реєстраційної картки «Форма №3»;
сторінка 37 у графі «сторінку заповнив» у документі: «Форма №4 РЕЄСТРАЦІЙНА КАРТКА на внесення змін до відомостей про юридичну особу, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців»; 
сторінка 40 у графі «сторінку заповнив» у документі: «Сторінка 2 реєстраційної картки «Форма №4»;
сторінка 44 між текстом «Директор ТОВ «МНВП РЕМБУДМЕХАНІЗАЦІЯ»» та «ОСОБА_1.» у документі «НАКАЗ №» від 04 грудня 2010 р.; 
сторінка 45 між текстом «Директор ТОВ «МНВП РЕМБУДМЕХАНІЗАЦІЯ»» та « ОСОБА_1 » у документі «ДОВІРЕНІСТЬ» від четвертого грудня дві тисячі десятого року
- виконані, ймовірно, не ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповісти на запитання в категоричній формі не виявилось можливим через обмежений об?єм почеркової інформації, який міститься в досліджуваних підписах.
Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.
Згідно ч. 1 ст. 104 ГПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 86 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Відповідно до ч. 3 ст. 98, ч. 1 ст. 101 ГПК України висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.
Та обставина, що експертиза проведена не за ухвалою суду у справі, що переглядається, не є підставою вважати її недопустимим доказом, оскільки особа, яка проводила цю експертизу є атестованим судовим експертом, обізнана про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок за статтями 384, 385 КК України, сам висновок є в достатній мірі інформативним щодо предмета доказування, а отже є допустимим письмовим доказом у справі, який слід оцінити у сукупності із іншими доказами у справі (постанови Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 450/3032/19, від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).
Господарські суди при вирішенні господарських спорів мають досліджувати на загальних умовах і висновки судової експертизи, яку було проведено в межах провадження з іншої справи, в тому числі цивільної, кримінальної, адміністративної (постанова Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 907/651/17). Висновок експертизи, призначеної в межах кримінального провадження, оцінюється господарськими судами у сукупності з іншими доказами на загальних підставах відповідно до вимог статті 86 ГПК України (постанова Верховного Суду від 11.03.2021 у справі № 923/188/20). Отриманий відповідно до вимог закону висновок експерта у кримінальній справі, є допустимим і достовірним доказом у цивільній справі, якому суд має надати оцінку та мотивувати, чи визнає доказ, чи відхиляє його (постанова Верховного Суду від 07.02.2024 у справі № 201/11458/20).
З огляду на наведене вище, суд приймає до уваги висновок експерта від 26.09.2024 № СЕ-19/108-24/17359-ПЧ, складений судовим експертом Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Тетяною Іваненко, яка була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок або за відмову без поважних причин від виконання покладених на неї обов`язків, оскільки такий висновок не суперечить іншим матеріалам справи і не викликає сумнівів у його неправильності.
При цьому, згідно з наявною в матеріалах справи заявою свідка ОСОБА_1 від 31.03.2026 остання жодного відношення до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» не має, згоду на призначення її керівником не надавала, жодного документу цього підприємства не підписувала, жодної довіреності не видавала та не перебувала у трудових відносинах із цим підприємством; призначення її керівником підприємства відбулося без її згоди та без її відома.
Також, у матеріалах справи наявна копія трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_2 , з якої вбачається, що станом на 04.12.2010 позивач працювала у ПАТ «Запорізький хлібозавод №5» на посаді провідного фахівця з методів розширення ринку збуту; жодних записів від імені Товариства з обмеженою відповідальністю Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» трудова книжка не містить.
При цьому, в статті 2, 13 ГПК України закріплений принцип змагальності господарського судочинства, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Статтею 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідач під час розгляду справи не надав жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 ГПК України на підтвердження здійснення ОСОБА_1 волевиявлення щодо призначення її на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація».
Із поданих доказів суд встановив, що позивача призначено на посаду директора товариства за відсутності відповідного волевиявлення останньої. Відтак обрання ОСОБА_1 на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» без згоди останньої є порушенням конституційного права позивача на свободу праці.
Тоді як, відповідно до приписів ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). Відповідно до приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 5 ГПК України здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №917/1212/21, від 14.12.2022 у справі №477/2330/18 та від 22.10.2019 у справі №923/876/16.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Отже, коли особа звернулася до суду за захистом порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до відповідного порушення, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №911/3135/20 від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20).
Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18).
Суди повинні встановити, настання яких дійсних правових наслідків прагне досягнути позивач шляхом подання позову і чи за встановлених обставин обраний позивачем спосіб захисту призведе до поновлення його прав та інтересів.
Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи з принципу верховенства права, з урахуванням встановлених обставин справи та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення правовідносин між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація», суд вважає, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у даному випадку, буде такий спосіб захисту як визнання недійсним рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» в частині призначення на посаду директора цього товариства ОСОБА_1 .
Рішення загальних зборів є актом ненормативного характеру (індивідуальним актом), тобто офіційним письмовим документом, що породжує певні правові наслідки, які спрямовані на регулювання господарських відносин і мають обов`язковий характер для суб`єктів цих відносин.
Тоді як, у даному випадку, матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про наявність будь-якого волевиявлення позивача на призначення її на посаду директора відповідача, а відтак саме відповідним рішенням загальних зборів відповідача порушено права позивача, яку визначено директором товариства без її волевиявлення, що свідчить про наявність правових підстав для визнання оскаржуваного рішення недійсним в цій частині.
Таким чином, прийняття Загальними зборами учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» рішення, оформленого протоколом № б/н від 03.12.2010, про призначення директором вказаного Товариства ОСОБА_1 з 04.12.2010 (пункт 5 порядку денного) є порушенням прав позивача щодо вільного вибору праці, тому наявні підстави для задоволення позову в цій частині.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в Єдиному державному реєстрі містяться відомості про юридичну особу, зокрема, відомості про керівника юридичної особи та про інших осіб (за наявності), які можуть вчиняти дії від імені юридичної особи, у тому числі підписувати договори, подавати документи для державної реєстрації тощо.
У ч. 1 ст. 25 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі документів, що подаються заявником для державної реєстрації, а також судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі.
З аналізу приписів ч. 1 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» слідує, що державна реєстрація та інші реєстраційні дії проводяться на підставі судових рішень, що набрали законної сили та тягнуть за собою зміну відомостей в Єдиному державному реєстрі, а також що надійшли в електронній формі від суду або державної виконавчої служби відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, щодо зобов`язання вчинення реєстраційних дій.
За змістом п. 3 ч. 5 ст. 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» суб`єкт державної реєстрації не пізніше наступного робочого дня з дати отримання судового рішення, передбаченого пунктом 2 частини першої цієї статті, проводить відповідну реєстраційну дію шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру (крім випадків, передбачених пунктами 1 та 2 цієї частини).
Отже, вирішивши питання про правомірність позовних вимог про визнання недійсним рішення Загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація» в частині призначення ОСОБА_1 на посаду директора, суд має вирішити питання щодо внесення цієї інформації до Єдиного державного реєстру, враховуючи той факт, що саме такий спосіб захисту порушених прав позивача сприятиме процесуальній економії та забезпечить їх відновлення, у зв`язку з чим позовні вимоги про скасування реєстраційної дії щодо внесення відомостей про позивача як керівника Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація» підлягають задоволенню.
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статей 76-79 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
За приписами ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Законність, обґрунтованість та вмотивованість судового рішення обумовлюється, зокрема, порядком оцінки доказів і визначенням відповідно до ст. 86 ГПК України їх якості з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Відповідач під час розгляду справи не надав суду належних та допустимих доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги, як і не скористався своїм правом на подання відзиву.
Приймаючи до уваги наведене вище у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 74, 76-80, 129, 236- 242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, - 

УХВАЛИВ:

1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Визнати недійсним, з моменту прийняття, рішення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» оформлене протоколом №б/н загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково - виробниче підприємство Рембудмеханізація» від 03.12.2010, в частині призначення директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» (ідентифікаційний код 13422412) ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) з 04.12.2010 (пункт 5 порядку денного) та в частині доручення ОСОБА_1 звернутися до управління з питань державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Дніпропетровської міської ради щодо державної реєстрації змін, а також надання ОСОБА_1 повноважень видавати від Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» відповідні письмові доручення на виконання вищезазначених дій іншим особам (пункт 8 порядку денного).
3. Скасувати реєстраційну дію «Державна реєстрація змін до відомостей про юридичну особу» (в частині дії «Зміна керівника або відомостей про керівника юридичної особи»), проведену 16.12.2010 о 16:36:42 за № 12241070006009704 щодо Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» (ідентифікаційний код 13422412).
4. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мале науково-виробниче підприємство Рембудмеханізація» (03057, м. Київ, вул. О. Довженка, буд. 18, ідентифікаційний код 13422412) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору в сумі 6 656 грн. 00 коп.
5. Після набрання рішенням законної сили видати наказ.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено та підписано: 15.06.2026.

Суддя Т.Ю. Трофименко