Справа № 369/15228/25
Провадження № 2/369/5769/26

РІШЕННЯ
Іменем України

20.04.2026 року         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: 
головуючого судді: Козак І.А., 
при секретарі: Кавун Є.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу №369/15228/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу,-
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Красавцева В.В. звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Публічне акціонерне товариство НАСК «ОРАНТА» про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у якій просив стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки за пошкодження автомобіля у розмірі 95 711,00 грн, франшизу за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 №222098342 у розмірі 2 500,00 грн, фактичні витрати ОСОБА_1 за оренду автомобіля у розмірі 44 000,00 грн та 20 000,00 грн відшкодування моральної шкоди, витрати за проведення експертизи у розмірі 9 000,00 гривень, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 800,00 грн та судовий збір у розмірі 1622,11 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 09 квітня 2025 року об 11 год 00 хв., ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: керуючи транспортним засобом Subaru Outback, державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Білогородська, 32 у м. Боярка, не дотримався дистанції та здійснив наїзд на автомобіль Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2025 у справі № 369/7021/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 № 222098342, укладеним з ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Для отримання страхового відшкодування ОСОБА_1 , відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» звернулася до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» із заявою про страхове відшкодування. 
03.06.2025 року представниками ПАТ «НАСК «ОРАНТА» проведено огляд транспортного засобу, надано висновок від 12.06.2025 № 25-33-9442 та складено Страховий акт від 20.06.2025 № ОЦВ-25-33-9442/1.
Автомобіль Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 отримав значні технічні пошкодження.
Згідно Договору страхування страхова сума (ліміт відповідальності) на потерпілого, за шкоду, заподіяну майну становить 160 000,00 грн.
Вартість автомобіля Renault Megane 1.5 dCI, державний номер НОМЕР_3 в пошкодженому стані, на підставі Звіту № 5/05/-1-А від 21.05.2025, складає 87 701,73 грн.
Згідно Звіту № 5/05-А від 21.05.2025 року про оцінку автомобіля Renault Megane 1.5 dCI, державний номер НОМЕР_3 велична матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 255 711,00 грн.
20.06.2025 року НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 157 450 грн (160 000,00 грн – 2500,00 грн (франшиза)).
А тому, позивач зазначає що відповідачу необхідно сплатити різницю 95 711,00 грн, франшизу за договором страхування у розмірі 2500,00 грн, вартість Звіту експерта у розмірі 9000,00 грн.
Окрім цього представник позивача зазначив, що термін вагітності на момент ДТП становив 6 календарних тижнів, тому у позивача була необхідність пройти безліч обстежень, відвідати лікарів, що знаходять в різних лікарнях міста Боярка, та деякі в Києві, також необхідно було стати на облік до жіночої консультації. Залишившись в такі ситуації без автомобіля, позивач змушена була взяти автомобіль в оренду згідно Договору оренди транспортного засобу від 03.05.2025 року. Згідно умов договору термін його дії Договору оренди транспортного засобу становив до 03.07.2025 року. Орендна плата складала 4000,00 грн на тиждень. За період дії Договору позивач сплатила за оренду автомобіля 44 000, 00 грн.
Також позивач зазначає, що пошкодженням автомобіля спричинило моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20 000,00 грн та вважає за необхідне стягнути з відповідача.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Разом з тим, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Проте, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав частково, а саме в частині стягнення матеріальних збитків у розмірі 95711 грн та франшизи за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 № 222098342 у розмірі 2500грн, у решті вимог просив відмовити.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданнями цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України: кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
У відповідності до вимог ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3-4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Судом встановлено, що 09 квітня 2025 року об 11 год 00 хв., ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: керуючи транспортним засобом Subaru Outback, державний номерний знак НОМЕР_1 , на вул. Білогородська, 32 у м. Боярка, не дотримався дистанції та здійснив наїзд на автомобіль Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 травня 2025 у справі № 369/7021/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.
Відповідно до з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вина ОСОБА_2 у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована за Договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 № 222098342, укладеним з ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
03.06.2025 року представниками ПАТ «НАСК «ОРАНТА» проведено огляд транспортного засобу, надано висновок від 12.06.2025 № 25-33-9442 та складено Страховий акт від 20.06.2025 № ОЦВ-25-33-9442/1.
Автомобіль Renault Megane, державний номерний знак НОМЕР_2 отримав значні технічні пошкодження.
Вартість автомобіля Renault Megane 1.5 dCI, державний номер НОМЕР_3 в пошкодженому стані, на підставі Звіту № 5/05/-1-А від 21.05.2025, складає 87 701,73 грн.
Згідно Звіту № 5/05-А від 21.05.2025 року про оцінку автомобіля Renault Megane 1.5 dCI, державний номер НОМЕР_3 велична матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 255 711,00 грн.
За проведення зазначеного експертного дослідження позивачем на користь ПП «Галавтоекспертиза» сплачено 9000,00грн., що підтверджується Актом виконаних робіт від 13.05.2025 та квитанцією про оплату послуг ПП «Галавтоекспертиза».
20.06.2025 року НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 157 500 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно з абз. 1 п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У ст. ст.28,29 зазначеного Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) викладений правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди».
Відтак, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Так, Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, ПАТ НАСК «ОРАНТА» виконало свій обов`язок по виплаті страхового відшкодування, однак, страхове відшкодування не покриває у повному обсязі завданої позивачу шкоди, а тому різниця між вартість відновлюваного ремонту та виплаченим відшкодуванням підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13.06.2019 у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17.10.2019 у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30.10.2019 у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21.02.2020 у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22.04.2020 у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
За таких обставин, саме відповідач ОСОБА_2 , як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу ОСОБА_1 , різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню, суд приймає за основу Звіт № 5/05-А від 21.05.2025 року про оцінку автомобіля Renault Megane 1.5 dCI, державний номер НОМЕР_3 , згідно з яким, велична матеріальних збитків, завданих автомобілю становить 255 711,00 грн.
Враховуючи, що 20.06.2025 року НАСК «ОРАНТА» здійснила виплату страхового відшкодування у розмірі 157 450 грн, не компенсована вартість ремонту залишається 95711 грн.
При цьому, суд враховує, що відповідач не заперечує щодо відшкодування матеріальні збитки у розмірі 95 711,00 грн та франшизу за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 № 222098342 у розмірі 2500,00 грн.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача матеріальної шкоди, що складається з різниці між завданою шкодою та страховим відшкодуванням в розмірі 95711 грн та франшизу за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 № 222098342 у розмірі 2500,00 грн.
Щодо відшкодування моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку.
Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Водночас позивач зобов`язаний зазначити в позові, у чому полягає моральна шкода, якими критеріями він керувався, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це може бути підтверджено.
При цьому остаточно визначає розмір моральної шкоди, яка була заподіяна потерпілому, винятково суд. Так, у постанові ВС від 03.10.2019 у справі №709/1173/17, постанові ВС від 23.03.2022 у справі № 127/35822/21, постанові ВС від 31.01.2023 у справі №535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням:
- характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо);
- стану здоров`я потерпілого;
- тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах;
- ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.
Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у скоєнні якої винний відповідач ОСОБА_2 , було пошкоджено належне позивачеві майно, що спричинило душевні страждання потерпілої, завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Відтак, суд вважає що, справедливою та розумною сумою відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої пошкодженням його майна при дорожньо-транспортній пригоді, є 10000 грн. А тому, доводи наведені в обґрунтування щодо відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованою та підлягає частковому задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачем у справі понесені витрати на проведення оцінки вартості майна, у розмірі 9000 грн, на підтвердження яких долучено акт здачі-прийняття робіт, згідно договору №5/05-А від 13.05.2025 року.
Такі витрати також підлягають стягненню з відповідача, враховуючи, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.
Щодо заявленої вимоги про відшкодування витрат за оренду автомобіля у розмірі 44000 грн, суд вважає за необхідне зазначити, що до складу збитків відносяться лише ті витрати, які особа здійснила або повинна буде здійснити для відновлення свого порушеного права, за умови їх реальності, необхідності та розумності. Заявляючи вимогу про стягнення витрат на оренду транспортного засобу, позивач повинен довести, що такі витрати були об`єктивно необхідними саме внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також підтвердити їх належними та допустимими доказами. Однак, як встановлено судом, позивачем не надано належних доказів того, що оренда транспортного засобу була вимушеною та безпосередньо обумовленою пошкодженням його автомобіля внаслідок ДТП. Зокрема, відсутні докази неможливості використання іншого транспортного засобу, відсутності альтернативних способів пересування, а також економічної обґрунтованості саме таких витрат. З огляду на наведене заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 15800 грн, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано наступні докази: копію ордеру серії АІ № 1972441 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 адвокатом Красавцевою В.В.; копію Договору про надання правової допомоги укладений 01 серпня 2025 року між адвокатом Красавцевою В.В. та ОСОБА_1 ; додаток №1 до договору про надання правової допомоги №03/08 від 01.08.2025 року, довідку від 19.08.2025 року та платіжні інструкції від 12.08.2025 року на суму 1809.05 грн та 2010.05 грн, від 19.08.2025 року на суму 10550 грн та 1507.54 грн , яка сплачена ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (постанова ВП ВС від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).
У постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року № 757/29103/20-ц зазначено, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 22 травня 2024 року у справі №206/4841/20 звернула увагу, що при вирішенні питань про відшкодування витрат на професійну правову допомогу та покладення на сторони судових витрат має враховуватися принцип пропорційності задоволених вимог.
Враховуючи викладене, оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди на 50% від заявленого розміру, з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 7900 грн (15800 * 50% : 100% = 7900) грн.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача в частині витрат на послуги евакуатора та моральної шкоди на 50% від заявленого розміру, з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 811 грн 05 коп. (1622.11* 50% : 100% = 811.05) гривень.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове обґрунтування позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Красавцевої В.В. та необхідність їх часткового задоволення.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст.2, 7, 10-13, 18, 43, 44, 49, 76 -83, 133, 141, 174, 175, 179, 187, 258, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. ст.11,22,990,993,1187,1191,1192,1194 ЦК України, суд,
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» про відшкодування шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу- задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 95711 (дев`яносто п`яти тисяч сімсот одинадцять) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу за договором цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.07.2024 № 222098342 у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10000 (десять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оцінкою вартості майна у розмірі 9000 (дев`ять тисяч) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7900 (сім тисяч дев`ятсот) грн.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 811 грн 05 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Інформація про третю особу: публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ЄДРПОУ: 00034186, адреса м. Київ, вул. Здолбунівська, буд. 7Д.
Повний текст рішення складено 20 квітня 2026 року.

Суддя          Ірина КОЗАК