УХВАЛА

28 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 646/7386/25
провадження № 61-5264ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» 
на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року у справі 
за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати (сум, належних 
при звільненні) та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Українська залізниця»), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь невиплачену при звільненні заробітну плату (належну при звільненні суму) в розмірі 158 319,20 грн та середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 
46 943,46 грн, а всього стягнути 205 262,66 грн.

Рішенням Основ`янського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» 
на користь ОСОБА_1 не виплачену при звільненні заробітну плату, а саме матеріальну допомогу в сумі 131 032,00 грн, середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні в сумі 93 705,09 грн з послідуючим утриманням 
із вказаних сум податків і обов`язкових платежів. Відмовлено в задоволенні іншої частини позовних вимог. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року рішення Основ`янського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2025 року змінено 
в частині мотивів часткового задоволення позову, викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

20 квітня 2026 року АТ «Українська залізниця», через підсистему «Електронний суд», звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року у цій справі, у якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року 
та постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах 
з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в цій справі становить 205 262,66 грн (158 319,20 грн + 46 943,46 грн), яка станом на 01 січня 2026 року не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328 * 250 = 832 000,00 грн).
Враховуючи зазначене вище, рішення Основ`янського районного суду м. Харкова 
від 04 листопада 2025 року та постанова Харківського апеляційного суду 
від 09 квітня 2026 року не підлягають касаційному оскарженню відповідно 
до положень частини третьої статті 389 ЦПК України, тому у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Касаційна скарга не містить обґрунтованих посилань на наявність обставин, 
які передбачені підпунктами а, б, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, 
яка не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягають касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно 
до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, 
де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, 
ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки АТ «Українська залізниця» подало касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, яка не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження 
у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Основ`янського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2025 року та постанову Харківського апеляційного суду від 09 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати (сум, належних при звільненні) та середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара