ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2026 м.Дніпро Справа №904/1817/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач)
суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
секретар судового засідання: Гетьманенко С.М.
за участю представників сторін:
прокурор: Роженко В.О.
від позивача: Чудновський А.О.
від відповідача: Авілова Е.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 (суддя Мілєва І.В., повний текст рішення складено 18.03.2026) у справі №904/1817/25
за позовом керівника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави 
в особі Дніпровської міської ради
до Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни 
про скасування державної реєстрації права власності та права оренди, зобов`язання повернути земельну ділянку
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
Керівник Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області із позовом до Фізичної особи-підприємця Цопіної Валентини Іванівни про:
- скасування державної реєстрації права приватної власності за Цопіною Валентиною Іванівною на об`єкт нерухомого майна - будівлю магазину загальною площею 63,7 кв.м, розташовану за адресою: вулиця Степана Рудницького (попередня назва – вул. Шолохова), 1В у місті Дніпро, проведеної 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1171475412101, номер відомостей про речове право: 47362298);
- скасування державної реєстрації права оренди за Цопіною Валентиною Іванівною на земельну ділянку площею 0,0106 га з кадастровим номером 1210100000:01:340:0178, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (попередня назва – вул. Шолохова), 1В, проведеної 30.10.2019 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1948918212101, номер відомостей про речове право 33914285);
- зобов`язання Фізичну особу-підприємця Цопіну Валентину Іванівну повернути Дніпровській міській раді земельну ділянку з кадастровим номером 1210100000:01:340:0178 площею 0,0106 га, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Степана Рудницького (Шолохова), 1В, привівши її у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на ній будівель і споруд, а саме: будівлі магазину літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., що складається з: 1-приміщення магазину площею 42,8 кв.м, 2-приміщення магазину площею 20,9 кв.м по вулиці Степана Рудницького (попередня назва - Шолохова), 1 В у місті Дніпро.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, прокурор посилався на неправомірне набуття відповідачем права власності на майно, яке є самочинним будівництвом, тобто, таким, що здійснено без правовстановлюючих документів на земельну ділянку та за відсутності дозвільних документів, внаслідок чого підлягає знесенню. Крім цього, оскільки власником спірної земельної ділянки, на якій розташоване спірне майно, є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, а договір оренди є нікчемним, прокурор вважає, що слід застосувати наслідки виконання недійсного правочину та зобов`язати Цопіну В.І. повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді. Крім того, з підстав нікчемності договору оренди підлягає скасуванню і державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 0,0106 га з кадастровим номером 1210100000:01:340:0178, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Стислий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25 відмовлено повністю у задоволенні позовних вимог.
Рішення суду мотивоване тими обставинами, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Проте, у даній справі прокурором та/або позивачем не було надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Господарський суд зауважив, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.
За висновками суду першої інстанції, останній покупець ( ОСОБА_1 ), набуваючи у власність спірний об`єкт нерухомості, діяла добросовісно, покладаючись на дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
З урахуванням наведеного, місцевим судом зазначено, що з матеріалів даної справи не вбачається, що втручання держави у право на мирне володіння відповідачем майном, набутим за відплатним договором, має легітимну мету та здійснюється з метою захисту суспільного, публічного чи загального інтересу, а також є пропорційним між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами відповідача, який втрачає належне йому майно без будь-якої компенсації.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування норм матеріального права, що має наслідком порушення охоронюваних державою інтересів у сфері земельних відносин.
Ключові аргументи прокурора зводяться до наступного:
- попередні власники та нинішній власник спірного нерухомого майна Цопіна В.І. не є добросовісними набувачами об`єкту нерухомості;
- будівля магазину загальною площею 63,7 кв.м є самочинним будівництвом, на яку право приватної власності, не зважаючи на державну реєстрацію права, ФОП Цопіна В.І. не набула та вказаний об`єкт підлягає знесенню;
- договір оренди земельної ділянки від 30.10.2019 №2724 укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, а відтак є нікчемним;
- в даному випадку звернення прокурором з позовом про зобов`язання повернути земельну ділянку шляхом знесення самочинного будівництва є єдиним можливим та ефективним способом відновлення порушених інтересів держави.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.
04.05.2026 від відповідача до Центрального апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
Так, відповідач вважає, що викладені в апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні апелянтом норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Левшиної Г.В. (доповідач), суддів: Андрейчука Л.В., Віннікова С.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 14.04.2026 поновлено скаржнику строк на апеляційне скарження рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25; розгляд апеляційної скарги призначено на 26.05.2026 о 15.40 год. 
У судове засідання 26.05.2026 з`явились прокурор, представники позивача та відповідача, підтримали заявлені доводи та заперечення.
У судовому засіданні 26.05.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 05.11.2002 між Приватним підприємством "Світла" (продавцем) та Приватним підприємством «Ковчег» укладено договір купівлі-продажу нежитлових будівель (приміщень), за умовами якого продавець продав, а покупець купив нежитлову одноповерхову будівлю літ. А-1 загальною площею 67,9 кв.м (приміщення І-IV) по вул. Шолохова, 1Б; нежитлову одноповерхову будівлю Літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м (приміщення І-ІІ) по вул. Шолохова 1В; нежитлову одноповерхову будівлю літ. А-1 загальною площею 58,6 кв.м (приміщення І-IІІ) по вул. Шолохова, 1Г м. Дніпропетровська.
Згідно з п. 1.3 договору об`єкти нерухомості належать ПП "Світла" на підставі договорів забудови від 15.02.2002, 13.02.2002 та 16.02.2002, укладених із ПП "Буд СВ" (код ЄДРПОУ 13960096).
За приписом п. 1.4 договору згідно відомостей, викладених у довідці-характеристиці, виданій 12.09.2002 Дніпропетровським міжміським БТІ за №0132, визначено вартість об`єктів, що продаються.
Право власності на об`єкти, які відчужуються згідно договору, переходить до покупця після підписання договору та оплати повної вартості об`єктів згідно з діючим законодавством України (п.1.5 договору).
Відповідно до п. 11.3 договір підлягає реєстрації у Міському БТІ.
18.11.2002 сторонами підписано відповідний акт приймання-передачі майна, за яким продавцем було передано, а ПП «Ковчег» прийнято нежитлові будівлі загальною площею 63,7 кв.м. та 58,6 кв.м., які знаходяться у місті Дніпропетровську, по вул.Шолохова, 1В та 1Г.

Згідно листа від 31.01.2017 №80 КП "Дніпропетровське міжміське БТІ" повідомлено ПП «Ковчег» про ті обставини, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційних справах за адресою вул.Шолохова, будинки 1Б, 1В та 1Г містяться відомості про право власності ПП «Світла» на підставі договорів забудови.
06.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. за Приватним підприємством «Ковчег» (код ЄДРПОУ 31154901) зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна – будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м., що складається з: 1- приміщення магазину площею 42,8 кв. м, 2 – приміщення магазину площею 20,9 кв. м. по вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу б/н від 05.11.2002, укладеного між ПП "Світла" та ПП "Ковчег" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1171475412101). Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

03.03.2017 між ПП «Ковчег» та громадянином Турецької Республіки ОСОБА_2 підписано договір купівлі-продажу, за яким ПП "Ковчег" передає у власність, а покупець приймає частину нежитлової будівлі, що розташована за адресою: місто Дніпро, вул. Шолохова, буд.1В. Опис об`єкта нерухомого майна в цілому – нежитлова одноповерхова будівля літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., яка складається з: 1 – приміщення площею 42,8 кв.м., 2 – приміщення площею 20,9 кв.м.
03.03.2017 між ПП "Ковчег" та громадянином Турецької Республіки ОСОБА_2 підписано договір купівлі-продажу, за яким ПП "Ковчег" передає у власність, а покупець приймає частину нежитлової будівлі, що розташована за адресою: місто Дніпро, вул. Шолохова, буд.1В. Опис об`єкта нерухомого майна в цілому – нежитлова одноповерхова будівля літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., яка складається з: 1 – приміщення площею 42,8 кв.м., 2 – приміщення площею 20,9 кв.м.
Вказані правочини посвідчені Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловською Г.О. та зареєстровані в реєстрі за №№197, 200. 

13.07.2017 громадянином Турецької Республіки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписано договір купівлі-продажу, за яким продавець передає у власність, а покупець приймає частину нежитлової будівлі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта нерухомого майна в цілому – нежитлова одноповерхова будівля літ.А-1 загальною плоещю 63,7 кв.м., яка складається з: 1 – приміщення площею 42,8 кв.м., 2 – приміщення площею 20,9 кв.м.
Правочин посвідчений Приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. та зареєстровантй в реєстрі за №509. 

30.10.2019 за договором оренди землі Дніпровська міська рада (орендодавець) надала, а ОСОБА_3 (орендар) прийняв у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню будівлі магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі), з кадастровим номером 1210100000:01:340:0178.
Підставою для укладення договору оренди є рішення міської ради від 25.09.2019 №243/48 (п. 1.1 договору).
За змістом п. 3 договору на земельній ділянці розміщені об`єкти нерухомого майна: одноповерхова будівля магазину , а також інші об`єкти інфраструктури: до земельної ділянки підведені лінії електромережі; доступ до земельної ділянки вільний.
Строк дії договору – договір укладено на 5 років. Після закінчення строку дії договору орендар має переважне право поновити його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію відповідно до вимог ст. 33 Закону України "Про оренду землі" (п.п. 8, 8.1 договору).

23.07.2020 між ОСОБА_3 (продавцем) та громадянином Турецької Республіки ОСОБА_2 (покупцем) підписано договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність будівлю магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: будівля магазину літ.А-1 загальною площею 63,6 кв.м., складається з: 1 – приміщення площею 42,8 кв.м., 2 – приміщення площею 20,9 кв.м.
Вказаний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 належить гр. ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) №507 та №509 від 13.07.2017, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. зроблено відповідні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
При цьому, як зазначено у п. 1 договору будівля магазину розташована на земельній ділянці площею 0,0106 га, кадастровий номер: 1210100000:01:340:0178, яка є у фактичному користуванні ОСОБА_3 на підставі договору оренди землі, посвідченого Приватним нотаріусом Сусловим М.Є. 30.10.2019 №2724.
Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. 23.07.2020 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості у цілому за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2020 №1915.

19.07.2022 між громадянином Турецької Республіки ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем, відповідач у цій справі) підписано договір купівлі-продажу, згідно з яким продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність будівлю магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Опис об`єкта: будівля магазину літ.А-1 загальною площею 63,7 кв.м., складається з: 1 – приміщення площею 42,8 кв.м., 2 – приміщення площею 20,9 кв.м.
Відчужуване нерухоме майно розташоване на земельній ділянці комунальної форми власності загальною площею 0,0106 га, кадастровий номер: 1210100000:01:340:0178, цільове призначення: 03,07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Договір оренди земельної ділянки, посвідчений Приватним нотаріусом Сусловим М.Є. за реєстровим номером 2724. Право оренди зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, розділ №1948918212101, запис №33914285 від 30.10.2019.
19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. право приватної власності на об`єкт нерухомого майна– будівлю магазину площею 63,7 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1992, виданого 19.07.2022.

Згідно з рішенням міської ради від 20.09.2023 №76/41 "Про перейменування топонімів міста Дніпра, назви яких пов`язані з державою-агресором", вул. Шолохова перейменовано на вул. Степана Рудницького.

01.02.2024 Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 підписано додаткову угоду до договору оренди землі, згідно з якою:
- поновлено договір оренди землі від 30.10.2019 (державна реєстрація від 30.10.2019, номер запису про інше речове право 33914285), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за №2724, укладений між Дніпровською міською радою та гр. ОСОБА_1 , на підставі рішення міської ради від 25.09.2019 №243/4 на 15 років, починаючи з 31.10.2024;
- пункт 1 Розділу Предмет договору викладено у наступній редакції: Орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку по фактичному розміщенню будівлі магазину, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки 03.07 (для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) з кадастровим номером 1210100000:01:340:0178;
- змінено решту умов договору оренди.

Як зазначає прокурор, за інформацією КП "ДМБТІ" ДМР, наданої листом №3241 від 28.03.2025, технічна інвентаризація та державна реєстрація права приватної власності на об`єкт нерухомого майна по вул. Шолохова, буд.1В, КП "ДМБТІ" ДМР не проводилась. Договір купівлі-продажу від 05.11.2002, укладений між ПП "Світла" та ПП "Ковчег", в КП "ДМБТІ" не реєструвався. Прокурор стверджує, що за інформацією КП "ДМБТІ" ДМР інформаційна довідка КП "ДМБТІ" ДОР від 31.01.2017 №80 на ім`я директора ПП "Ковчег" щодо наявної реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі і за адресою вул. Шолохова, 1В у м. Дніпропетровську за реєстровим №7НФ-85, підприємством не надавалась.
Відповідно до інформації, наданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради, у міської ради відсутні декларація про готовність об`єкта до експлуатації після основного будівництва, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва, дозволи на розміщення малих архітектурних форм за адресою - вул. Степана Рудницького (колишня назва - вул. Шолохова), 1В, відповідні документи, на підставі яких було присвоєно адресу. 
Відтак, за твердження прокурора, відсутність висновків та дозвільних документів компетентних органів, які б підтверджували додержання відповідачем при будівництві архітектурних, екологічних, санітарних, протипожежних та іншим норм ставить під загрозу надійність та безпечність експлуатації самочинно збудованої будівлі. Також вказане свідчить про те, що зазначений об`єкт нерухомого майна є об`єктом самочинного будівництва, право власності на який проведено з порушенням вимог Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Крім того, прокурор наполягав на тому, що ПП "Світла", як забудовник, а в подальшому решта набувачів нерухомого майна ПП "Ковчег", ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , маючи на меті отримання спірної земельної ділянки в оренду на неконкурентних засадах, свідомо приховали від міської ради інформацію про здійснення самочинного будівництва та незаконної реєстрації права власності на нього, таким чином орган місцевого самоврядування було введено в оману. Таким чином, на момент державної реєстрації права власності законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки за ПП «Ковчег», а в подальшому за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та за ОСОБА_1 відсутні. За таких обставин, будівля магазину загальною площею 63,7 кв.м є самочинним будівництвом, на яку право приватної власності, не зважаючи на державну реєстрацію права, ФОП Цопіна В.І. не набула. Договір оренди (зареєстрований в реєстрі за №2724) від 30.10.2019 за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці другому частини другої статті 134 Земельного кодексу України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, а відтак такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 Цивільного кодексу України є нікчемним.
З огляду на викладене, оскільки власником спірної земельної ділянки є територіальна громада міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, а договір оренди є нікчемним, прокурор вважає, що слід застосувати наслідки виконання недійсного правочину та зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку територіальній громаді. Крім того, з підстав нікчемності договору оренди підлягає скасуванню і державна реєстрація права оренди земельної ділянки площею 0,0106 га з кадастровим номером 1210100000:01:340:0178, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
На підставі викладеного прокурор звернувся до суду з розглядуваними позовними вимогами.

Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Дніпропетровська обласна прокуратура звернулась до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на судове рішення у справі №904/1817/25, за змістом якої останнє підлягає скасування у зв`язку з тими обставинами, що:
- судом першої інстанції помилково зроблено висновок про добросовісність набуття останнім покупцем ( ОСОБА_1 ) у власність спірного об`єкту нерухомості, оскільки у даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно неодноразово та зі значними проміжками у часі відбувалось його відчуження. Як вказує прокурор, ФОП Цопіна В.І. була достовірно обізнана про первісну реєстрацію у 2017 році права власності на будівлю магазину в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПП "Ковчег" на підставі договору купівлі-продажу 2002 року укладеному з ПП "Світла", за відсутності договору оренди земельної ділянки. З урахуванням викладеного, за твердженням прокурора, ним в повній мірі обґрунтовано недобросовісність відповідача у справі та правильно його обрано, оскільки саме ФОП Цопіна В.І., як останній набувач, на теперішній час чинить перешкоди у користуванні та розпорядженні власником земельною ділянкою.
- місцевим господарським судом були зроблені помилкові висновки щодо можливого способу захисту прав власника земельної ділянки не лише шляхом знесення самочинного будівництва. Зокрема, на момент державної реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, законні правові підстави зайняття зазначеної земельної ділянки відсутні. За таких обставин, будівля магазину загальною площею 63,7 кв.м є самочинним будівництвом, на яку право приватної власності, не зважаючи на державну реєстрацію права, ФОП Цопіна В.І. не набула та вказаний об`єкт підлягає знесенню. Крім того, враховуючи вищевикладене, договір оренди земельної ділянки від 30.10.2019 №2724 за відсутності для цього підстави, визначеної в абзаці другому частини другої статті 134 ЗК України, укладений без дотримання конкурентних засад, тобто спрямований на незаконне заволодіння земельною ділянкою комунальної власності, а відтак такий договір згідно з частинами першою та другою статті 228 ЦК України є нікчемним.
- судом першої інстанції невірно застосовано практику ЄСПЛ до правовідносин сторін, що склалися у даній справі.
- судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що матеріалами справи доведено факт самочинного будівництва спірного майна на земельній ділянці, яка не виділялась для таких цілей, за відсутності будь-яких дозвільних документів. Крім того, як вказує прокурор, судом проігноровано той факт, що ФОП Цопіна В.І. могла та повинна була встановити законність будівництва об`єкта нерухомості, яке вона набула у власність. Як зазначено судом, відповідач правомірно розраховувала на дані зазначені у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Разом з цим, саме в даному Реєстрі міститься інформація про відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розташовано спірне майно на час його реєстрації. 

Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин 1-4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України апеляційний суд переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та/або відзиві на неї. При цьому апеляційний суд не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги лише у випадках, передбачених частиною четвертою статті 269 Господарського процесуального кодексу України, зокрема якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Переглянувши оскаржуване рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність встановлення місцевим господарським судом фактичних обставин справи, повноту їх правової оцінки та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Щодо звернення прокурора в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень.
Як підкреслив Конституційний Суд України у своєму рішенні від 01.04.2008 №4-рп/2008, неухильне додержання органами законодавчої, виконавчої та судової влади Конституції та законів України забезпечує реалізацію принципу поділу влади і є запорукою їх єдності, важливою передумовою стабільності, підтримання громадського миру і злагоди в державі.
Відповідно до пункту 3 статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про прокуратуру", прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту, зокрема, загальних інтересів суспільства та держави.
На прокуратуру покладаються такі функції: зокрема, у випадках, визначених Законом, представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених цим Законом, та главою 12 розділу III Цивільного процесуального кодексу України (пункт 2 частини першої статті 2 Закону).
Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
У відповідності до частини 4 цієї статті, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").
Конституційний Суд України у рішенні від 08.04.1999 №3-рп/99, з`ясовуючи поняття «інтереси держави» дійшов висновку, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (частина 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України).
Як було встановлено, звернення прокурора з позовом у цьому випадку зумовлено тим, що внаслідок незаконних дій щодо самочинного будівництва, а також щодо реєстрації права власності Дніпровська міська територіальна громада позбавлена можливості використовувати земельну ділянку під об`єктом самочинного будівництва.
Згідно позиції сталої та послідовної судової практики самочинне будівництво є порушенням установлених державою правил та норм здійснення будівництва, що призводить до нераціональної забудови населених пунктів, невідповідності збудованих об`єктів нерухомості встановленим вимогам законодавства, що є порушенням прав територіальної громади, а також питань безпеки під час експлуатації вже збудованого об`єкта, екологічної та санітарно-епідеміологічної безпеки.
Отже, сам факт проведення самочинного будівництва порушує права територіальної громади міста Дніпра, представником якої відповідно до ст. 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є Дніпровська міська рада.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" одним з основних принципів місцевого самоврядування є судовий захист прав місцевого самоврядування.
З доданих до позову доказів вбачається, що Лівобережною окружною прокуратурою міста Дніпра відповідно до вимог частини 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" до звернення до суду було повідомлено Дніпровську міську раду про виявлені порушення та намір звернення до суду в інтересах держави. Так, прокуратурою направлено Дніпровській міській раді листи (запити) №52-6231вих-24 від 09.07.2024, №52-9665вих-24 від 29.10.2024, №52-10333вих-24 від 15.11.2024, у відповідь на які Дніпровська міська рада надала відповіді №7/11-635 від 22.03.2024, №7/11-2008 від 02.09.2024, №7/11-2691 від 04.12.2024 та №7/11-99 від 16.01.2025, згідно з якими встановлено, що міською радою заходи щодо скасування державної реєстрації права власності ФОП Цопіної В.І., розірвання договору оренди та знесення об`єктів самочинного будівництва не вживалися.
Надалі Лівобережною окружною прокуратурою листом №52-2076ВИХ-25 від 13.03.2025 повідомлено Дніпровську міську раду про прийняття рішення стосовно представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову. 
Відтак, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дотримання прокурором у цій справі передбачених чинним законодавством вимог для представництва інтересів держави.

Щодо суті позовних вимог
Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 376 Цивільного кодексу України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Виходячи зі змісту частини першої статті 376 Цивільного кодексу України об`єкт нерухомого майна вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований або будується: 1) на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети; 2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Наявність хоча б однієї з наведених ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Як встановлено місцевим господарським судом, 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. право приватної власності на об`єкт нерухомого майна – будівлю магазину площею 63,7 кв.м, розташованого по вул. Степана Рудницького (Шолохова), 1 В у м. Дніпро зареєстровано за Цопіною Валентиною Іванівною (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1992, виданого 19.07.2022.
Одночасно, за наданими до справи доказами (а саме, лист від 31.01.2017 №80 КП "Дніпропетровське міжміське БТІ") вперше право власності на об`єкти нерухомого майна за адресою вул.Шолохова, будинки 1Б, 1В та 1Г було зареєстроване за ПП "Світла" на підставі договорів забудови.
Прокурор у позові посилається на ті обставини, що за інформацією КП "ДМБТІ" ДМР інформаційна довідка КП "ДМБТІ" ДОР від 31.01.2017 №80 на ім`я директора ПП "Ковчег" щодо наявної реєстрації права власності на нерухоме майно, в тому числі і за адресою вул. Шолохова, 1В у м. Дніпропетровську за реєстровим №7НФ-85, підприємством не надавалась.
Таким чином, за твердженням прокурора, первісно державна реєстрація права власності на спірне майно була проведена незаконно за ПП «Ковчег» внаслідок укладеного договору купівлі-продажу. Одночасно, відповідний об`єкт було побудовано без дозвільних документів, без введення в експлуатацію згідно вимог закону, за відсутності відведеної земельної ділянки. 
Надавши оцінку заявленим доводам прокурора, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як неодноразово було зазначено Конституційним судом України у своїй усталеній практиці, до події, факту чи правовідносин має застосовуватися той нормативний регулятор, під час якого вони настали або мали місце.
Згідно наданих до справи доказів, на момент виникнення правовідносин відносно спірного нерухомого майна (а саме, на момент укладення договорів забудови від 13.02.2002, 15.02.2002, 16.02.2002 між ПП "Світла" та ПП "БудСВ", договору купівлі-продажу від 05.11.2002 між ПП "Світла" та ПП "Ковчег") діяли Цивільний кодекс УРСР 1963, Закон України «Про власність» тощо. 
За змістом ст. 21 Закону України "Про власність" було передбачено виникнення права колективної власності на підставі, зокрема, добровільного об`єднання майна громадян і юридичних осіб для створення кооперативів, акціонерних товариств, інших господарських товариств і об`єднань; інших цивільно-правових угод. 
Власністю колективного підприємства були вироблена продукція, одержані доходи, а також інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом (ст. 23 Закону України "Про власність").
Об`єктами права власності господарського товариства, що є юридичною особою, були грошові та майнові внески його членів, а також майно, набуте внаслідок господарської діяльності, та інше майно, придбане на підставах, не заборонених законом (ст. 26 Закону України "Про власність"). 
Таким чином, з урахуванням положень законодавства, яке діяло станом на 2002 рік, ПП "Світла" мало право набути у власність майно внаслідок господарської діяльності або інших підстав, які не заборонені законом.
Порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно в Україні визначався Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 №7/5.
Так, відповідно до п. 1.3 Положення реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ).
Реєстрацію прав власності на нерухоме майно було визначено внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв`язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об`єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів, за рахунок коштів особи, що звернулася до БТІ (п. 1.4 Положення). 
Реєстрації підлягали права власності тільки на об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об`єкти (п. 1.6 Положення).
При цьому, відповідно до Прикінцевих положень даного Положення до створення Реєстру прав реєстрація прав здійснювалась шляхом ведення реєстрових книг (додаток 12), записи яких прирівнювалися до даних Реєстру прав. Реєстрові книги велись окремо щодо кожного населеного пункту на фізичних осіб, юридичних і окремо щодо житлового та нежитлового фонду. Реєстраційні записи проводились в таких реєстрових книгах: а) на житлові об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам; б) на житлові об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам; в) на нежитлові об`єкти нерухомого майна, які належать юридичним особам; г) на нежитлові об`єкти нерухомого майна, які належать фізичним особам (п. п. 8.1-8.8 Прикінцевих положень).
Постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 №1141 "Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" було затверджено відповідний Порядок.
Згідно п. 26 Порядку відомості про речові права, обтяження речових прав вносяться до Державного реєстру прав виключно на підставі рішення державного реєстратора, крім випадку державної реєстрації прав в автоматичному режимі.
До Державного реєстру прав вносяться такі відомості про об`єкт речових прав:1) про земельну ділянку - її кадастровий номер; 2) про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт: ідентифікатор об`єкта в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва (для об`єктів речових прав, яким присвоєно відповідний ідентифікатор); тип об`єкта (будівля, споруда, квартира, гаражний бокс, машиномісце тощо); загальна та житлова (за наявності) площа приміщень об`єкта (для об`єкта будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості - площа відповідно до проектної документації на будівництво); відсоток готовності (для об`єкта будівництва); адреса об`єкта нерухомого майна (для закінчених будівництвом об`єктів, а також для об`єктів будівництва, майбутніх об`єктів нерухомості яким присвоєно адресу) тощо.
Відомості про об`єкт будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, закінчений будівництвом об`єкт вносяться автоматично на підставі відомостей, отриманих з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва в порядку інформаційної взаємодії з такою системою. У разі відсутності в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва відомостей про відповідний об`єкт такі відомості вносяться на підставі документів, поданих для державної реєстрації прав.
З 01.01.2013 відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" запроваджена нова система державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у зв`язку з чим БТІ припинило діяльність з технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, реєстрації права власності на це майно, та інших видів робіт щодо інвентаризації нерухомого майна.
Згідно з імперативними положеннями частини 3 статті 3 названого Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Реєстру.
До інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, застосування норм Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності. Самостійного значення для виникнення права власності факт державної реєстрації не має.
Системний аналіз наведених положень законодавчих актів дозволяє стверджувати, що державна реєстрація права власності не породжує права власності, в силу державної реєстрації право власності не виникає, а державна реєстрація визначає лише момент, з якого право власності може виникнути за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.
Як встановлено колегією суддів, прокурор був обізнаний з фактом укладання договору купівлі-продажу від 05.11.2002, та наявністю посилань у договорі на право власності продавця - ПП "Світла" - на підставі договорів забудови від 13, 15, 16.02.2002 з ПП "БудСВ". Більш того, договір також містив у собі відомості щодо наявності довідок-характеристик, складених Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації.
Втім, висновки щодо самочинності будівництва даного нерухомого майна зроблені прокурором виключно на підставі відомостей, отриманих після набуття чинності Цивільним кодексом України, Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", початку дії Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто, значно пізніше, ніж фактично було створено об`єкт нерухомого майна.
Так, у листі на адресу директора КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» прокурором витребувано відомості щодо посвідчення БТІ права власності на спірні об`єкти або щодо належності нежитлових приміщень до комунальної власності територіальної громади міста. В іншому листі на адресу КП "Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації", прокурором ставиться питання щодо реєстрації договору купівлі-продажу від 05.11.2002, укладеного між ПП "Світла" та ПП "Ковчег".
Проте, доказів направлення запитів щодо забудовників спірного майна, а саме, щодо ПП "БудСВ", ПП "Світла", щодо дослідження обов`язкових та діючих на той час реєстрових книг тощо, прокурором суду представлено не було.
Натомість, в матеріалах справи наявний лист Дніпровської міської ради від 22.03.2024 №7/11-635, яким остання повідомила прокуратуру, що за даними інформаційної бази містобудівного кадастру містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва за адресою: вул. Степана Рудницького (колишня назва – вул. Шолохова), 1В Управлінням не надавались. Станом на 12.03.2024 за результатами пошуку земельної ділянки за адресою "вул. Шлохова, 1 В" у Системі "Фіскальний кадастр" виявлено реєстраційні записи щодо цивільно-правових угод, укладених між міською радою та фізичними особами. Одночасно, міська рада звернула увагу, що результат пошуку інформації в Системі за параметрами, зокрема за адресою земельної ділянки, відмінний від результату пошуку за критеріями (кадастровий номер земельної ділянки, код ЄДРПОУ юридичної та реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичних осіб) та є орієнтовним. Електронна база обліку прийнятих рішень Дніпровської міської ради та її виконавчого комітету ведеться виконавчими органами Дніпровської міської ради з 2001 року і дозволяє здійснювати пошук, спираючись на інформацію, яка є у заголовку (адреса земельної ділянки, назва землекористувача, ідентифікаційний номер або код ЄДРПОУ, цільове призначення земельної ділянки та інше) або містить номер і дату прийняття рішення.
Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради у відповіді від 26.04.2024 №10/1-55 повідомлено, що відповідно до абзацу 2 підпункту 4 пункту 11 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 17 жовтня 2019 №199-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку надання адміністративних послуг у сфері будівництва та створення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва" постановою КМУ від 23 червня 2021 №681 затверджено Порядок ведення Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Тобто, відповідний реєстр було створено значно пізніше, ніж здійснено будівництво спірного об`єкту.
Натомість, у справі, що переглядається, наявні відомості КП "Дніпропетровське міжміське БТІ" (лист від 31.01.2017 №80) про реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна за адресою вул.Шолохова, будинки 1Б, 1В та 1Г за ПП "Світла" на підставі договорів забудови.
Як вже було раніше встановлено судом, наявними матеріалами справи підтверджується, що 06.02.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Андрєєвою Г.О. за ПП "Ковчег" (код ЄДРПОУ 31154901) зареєстровано право приватної власності на об`єкт нерухомого майна – будівлю магазину літ. А-1 загальною площею 63,7 кв.м, що складається з: 1- приміщення магазину площею 42,8 кв. м, 2 – приміщення магазину площею 20,9 кв. м по вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро на підставі договору купівлі-продажу б/н від 05.11.2002, укладеного між ПП "Світлана" та ПП "Ковчег" (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1171475412101). Вказане підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В матеріалах справи міститься технічний паспорт на громадський будинок: нежитлова будівля літ А-1 за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро, замовник ПП "Ковчег", виготовлений станом на 13.12.2016.
В подальшому ПП "Ковчег" відчужено вищезазначений об`єкт нерухомості на користь Єшілбаш Фатіх (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) на підставі договорів купівлі-продажу №197 та №200 від 03.03.2017, про що зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
В матеріалах справи міститься технічний паспорт на громадський будинок – магазин за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро (замовник Єшілбаш Фатіх), виготовлений станом на 26.05.2017 ФОП Пазієм О.Л.
26.05.2017 експертом, інженером з інвентаризації нерухомого майна Пазієм О.Л., при обстеженні магазину, розташованого за адресою вул. Шолохова, 1В, м. Дніпро, складено акт, яким встановлено наступне. Технічна інвентаризація будівлі виконана відповідно до Інструкції (зі змінами і доповненнями від 09.08.2012 № 404; 28.12.2012 №658; 08.01.2013 № 2) про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773. Нежитлова будівля літ. "А-1" за призначенням була змінена на магазин. Згідно п. 3.2 Інструкції не належать до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень) «зміна призначень невиробничих приміщень». Таким чином, магазин літ. "А-1" не належить до самочинного будівництва та відповідно не підлягає узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: м. Дніпро, вул. Шолохова буд. №1В необхідно вважати узаконеними: магазин літ. "А-1" загальною площею 63,7 кв.м.
В свою чергу Єшілбаш Фатіх відчужив вказаний об`єкт нерухомості по АДРЕСА_1 на користь Кравченко О.В. (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договорів купівлі-продажу частин даного майнового комплексу (по 1/2) на підставі договорів купівлі-продажу № 507 та № 509 від 13.07.2017, про що приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ковальовою Є.Є. зроблено відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
В матеріалах справи наявний технічний паспорт на нежитлову будівлю – магазин за адресою АДРЕСА_1 (замовник Кравченко Олександр Вікторович), виготовлений станом на 11.09.2017 ФОП Пазієм О.Л.
11.09.2017 експертом, інженером з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_4 , при обстеженні магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , складено акт, яким встановлено наступне. Технічна інвентаризація будівлі виконана відповідно до Інструкції (зі змінами і доповненнями від 09.08.2012 № 404; 28.12.2012 №658; 08.01.2013 № 2) про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства Регіонального розвитку, будівництва та ЖКГ України від 24.05.2001 №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5773. Нежитлова будівля літ. "А-1" за призначенням була змінена на магазин. Згідно п. 3.2 Інструкції не належать до самочинного будівництва для громадських та виробничих будівель (приміщень) «зміна призначень невиробничих приміщень». Таким чином, магазин літ. "А-1" не належить до самочинного будівництва та відповідно не підлягає узаконенню та додатковому введенню в експлуатацію. При цьому за адресою: АДРЕСА_1 , необхідно вважати узаконеними: магазин літ. "А-1" загальною площею 63,7 кв.м.
В подальшому приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. 23.07.2020 внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права приватної власності на вказаний об`єкт нерухомості у цілому за Єшілбаш Фатіх (РНОКПП НОМЕР_2 ) на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2020 №1915.
19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М. право приватної власності на об`єкт нерухомого майна– будівлі магазину площею 63,7 кв.м, розташованого по АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1992, виданого 19.07.2022 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Райською Т.М., індексний номер рішення 64220336 від 19.07.2022; номер відомостей про речове право 47362298. Реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна – 1171475412101.
Враховуючи наведені обставини в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 19.07.2022 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не було явних (очевидних) ознак відсутності права продавця відчужувати вказане майно, та відповідно відсутності супутнього права покупця (останнього набувача) приймати його у власність.
В означеному контексті колегія суддів звертається до позиції Великої Палата Верховного Суду, викладеної у п. 178 постанови від 17.12.2025 по справі №908/2388/21, згідно якої касаційний суд підкреслив, що процесуальний статус останнього набувача прав на об`єкт самочинного будівництва як відповідача надає такій особі можливість використовувати всі передбачені процесуальним законом засоби для захисту своїх прав та інтересів. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд може оцінити добросовісність відповідача та пропорційність застосовуваних до нього засобів.
Останній набувач не позбавлений можливості звернутися з вимогою про відшкодування збитків до особи, в якої придбав об`єкт самочинного будівництва.
Як було встановлено, відповідач набув право власності на спірне нерухоме майно 19.07.2022.
При цьому, за наданими до справи матеріалами, до моменту набуття відповідачем такого права власності відповідно до інформації, наданої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради №10/1-55 від 26.04.2024 (т. 1 а.с. 36), в Реєстрі будівельної діяльності електронної системи наявна реєстрація повідомлення про початок будівельних робіт від 08.11.2019 ДП 061193120314 "Капітальний ремонт будівлі магазину по вул. Шолохова, 1В у м. Дніпро, 49000". 
Також, матеріали справи містять наступні рішення Дніпровської міської ради:
- від 25.09.2019 № 243/48 "Про передачу земельної ділянки по вул.Шолохова, 1В (Амур-Нижньодніпровський район) в оренду Кравченку О.В. по фактичному розміщенню будівлі магазину";
- від 20.12.2023 №209/45 "Про поновлення договору оренди землі від 30.10.2019 (державна реєстрація від 30.10.2019, номер запису про інше речове право 33914285) стосовно земельної ділянки по АДРЕСА_1 ) Цопіній В.І. по фактичному розміщенню будівлі магазину". 
01.02.2024 Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 підписано додаткову угоду до договору оренди землі, згідно з якою поновлено договір оренди землі від 30.10.2019 (державна реєстрація від 30.10.2019, номер запису про інше речове право 33914285), посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. за №2724, укладений між Дніпровською міською радою та гр. ОСОБА_1 , на підставі рішення міської ради від 25.09.2019 №243/4 на 15 років, починаючи з 31.10.2024.
Викладене дозволяє дійти висновку, про надання власником земельної ділянки під збудоване майно.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, за приписами ч. 7 ст. 376 Цивільного кодексу України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
З аналізу вказаної норми вбачається, що законодавцем чітко визначено випадки, у яких відповідний орган державної влади має право на звернення до суду з певними позовними вимогами (позовом): 1) про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову у разі наявності фактів: а) відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; б) істотного порушення будівельних норм і правил); 2) про знесення за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво у разі наявності факту: а) якщо проведення такої перебудови є неможливим; б) особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення.
З викладеного вбачається, що для задоволення позову про зобов`язання знести самочинне будівництво необхідно встановити наявність таких фактів як:
- неможливість перебудови об`єкту;
- або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Отже, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.
Проте, у даній справі прокурором та/або позивачем не надано доказів неможливості перебудови об`єкта або відмови особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови.
Крім того, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов`язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. В той же час рішення суду щодо проведення перебудови спірного об`єкту нерухомості відсутнє.
Відтак, апеляційний суд зауважує про слушність позиції місцевого господарського суду стосовно того, що сама лише кваліфікація нерухомого майна, як об`єкта самочинного будівництва, не призводить до виникнення абсолютного наслідку у вигляді безумовного знесення такого об`єкта.

Щодо визначення пропорційності легітимної мети втручання у право власності кінцевого набувача спірного майна – ОСОБА_1 , колегія суддів виходить з наступного.
Так, однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними.
Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України принципи справедливості, добросовісності і а розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права.
При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом ч. 3 ст. 509 цього Кодексу.
Отже, законодавець, задекларувавши у тексті Цивільного кодексу України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та. інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.
Згідно із ст. 13 Цивільного кодексу України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави. Здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 Господарського процесуального кодексу України).
У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції" від 23.09.1982 (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), "Новоселецький проти України" від 11.03.2003, "Федоренко проти України" від 01.06.2006, заява N 47148/99).
Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1 Конвенції, зміст по суті якої, вимагає дотримання обґрунтованої пропорційності між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Отже, особа може бути позбавлена її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності повинна дотримуватися справедлива рівновага між інтересами суспільства та правами власника.
Колегія суддів ураховує, що добросовісний набувач не може відповідати за порушеннями інших осіб. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 Цивільного кодексу України, а відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.03.2020 у справі №199/7375/16, від 20.05.2020 у справі №199/8047/16, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 11.04.2023 у справі №923/1137/21.
Частиною 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є втручання держави у право на мирне володіння майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування.
Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. рішення ЄСПЛ у справах "Рисовський проти України" від 20.10.2011 (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), "Кривенький проти України" від 16.02.2017 (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки "пропорційності" ЄСПЛ, як і з питань наявності "суспільного", "публічного" інтересу, визнає за державою досить широку "сферу розсуду", за винятком випадків, коли такий "розсуд" не ґрунтується на розумних підставах.
Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист право на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність та поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною 2 статті 353 цього Кодексу.
Отже, наведені норми Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Цивільного кодексу України визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення особи права власності.
Матеріали справи не містять відомостей щодо вчинення Дніпровською міською радою протягом більш ніж 20 років будь-яких дій з приводу визначення правового статусу нежитлової будівлі, загальною площею 63,7 кв.м, розташованої за адресою: м.Дніпро, вул. Степана Рудницького, 1В. Це первинне упущення призвело до подальших подій.
З моменту завершення будівництва у 2002 році спірне нерухоме майно неодноразово змінювало власників, але жодного разу органи державної влади, зокрема, під час реєстрації прав власності в 2017 році, не виявили жодних порушень щодо статусу майна чи не запобігли вчиненню правочинів стосовно нього (оспорення всього ланцюга правочинів з переходу права власності на таке майно, зареєстровані відповідно до вимог чинного законодавства).
Більш того, сам позивач в подальшому надавав на правах оренди земельні ділянки особам, яких з певних підстав вважав власниками збудованого об`єкту нерухомості. Зокрема, таке право оренди отримала в 2023, та продовжила в 2024, і останній набувач спірної будівлі – ОСОБА_1 . 
При цьому, в матеріалах справи відсутні докази, які дають підстави для висновку, що ОСОБА_1 , укладаючи договір купівлі-продажу об`єкту нерухомого майна та договір оренди земельної ділянки свідомо порушувала законодавчі приписи або брала участь у будь-яких шахрайських діях.
За таких обставин, апеляційний суд наголошує, що необхідність виправити стару "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, добросовісно набуте особою, яка покладалася на законність дій органу державної влади. Ризик будь-якої помилки органу державної влади має покладатися на саму державу, і помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавлених осіб (рішення Європейського суду з прав людини щодо самочинного будівництва від 12.12.2024, Справа "ТОВ "Одеська бутербродна компанія" проти України" заява №59414/15).
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.
З огляду на наведену практику ЄСПЛ та Верховного Суду щодо застосування положень статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" стосовно дотримання справедливої рівноваги при втручанні у право мирного володіння майном, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги у даній справі, всупереч зазначених положень спрямовані на непропорційне втручання у права відповідача на мирне володіння майном.
На думку апеляційного суду, позбавлення права власності на це майно становитиме для відповідача індивідуальний надмірний тягар, враховуючи, що він як добросовісний набувач майна, який не є його забудовником, придбав його за нотаріально-посвідченим правочином після його неодноразового відчуження, не знав та не міг знати про дотримання забудовником порядку будівництва, буде позбавлений свого права на нього через помилки органів влади, допущені в рамках процедур, спеціально визначених для запобігання шахрайству при вчиненні правочинів з нерухомим майном, якими, зокрема, є процедури нотаріального посвідчення правочинів з нерухомістю та державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Узагальнюючи викладене, судова колегія дійшла висновку, що наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди скаржника з правовою оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції, однак не спростовують встановлених обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права.
На переконання колегії суддів, місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені безпомилково.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Центральний апеляційний господарський суд зазначає, що аргументи були почуті, враховані апеляційним судом, при цьому судом встановлено, що оскаржуване рішення є вмотивованим, місцевим судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтуються його висновки, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Хаджинастасиу проти Греції»).
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, які зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Таким чином, доводи заявника апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права не знайшли свого підтвердження. 
За змістом ст. 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а також те, що доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25 слід залишити без змін.

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 271, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25 залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 16.03.2026 у справі №904/1817/25 залишити без змін.

Справу №904/1817/25 повернути до Господарського суду Дніпропетровської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачено статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена та підписана 27.05.2026.

Головуючий суддя Г.В. Левшина 

Суддя Л.В. Андрейчук

Суддя С.В. Вінніков