Справа № 438/881/25 Головуючий у 1 інстанції: Ткачова С.М. 
Провадження № 22-ц/811/4300/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 червня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Костюк С.О.
з участю: представника позивача – Романів І.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2025 року,-

ВСТАНОВИВ:

в червні 2025 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Комісії з припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Бориславська державна нотаріальна контора про припинення обтяження нерухомого майна.
В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер син ОСОБА_1 - ОСОБА_2 . Позивачка, як мати померлого, хоче реалізувати своє право на спадщину після смерті сина. Постановою державного нотаріуса Бориславської державної нотаріальної контори Львівської області від 10.12.2024 року №267/02-14 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , оскільки постановою №111-0258 від 16.03.2012 СУ ГУ МВС у Львівській області, зареєстрованого Бориславською ДНК 27.03.2012 року за №12321738, накладено арешту на все нерухоме майно її сина. У 2012 році щодо ОСОБА_2 розглядалася кримінальна справа №1301/880/2012 за ч.1 ст.121 КК України, під час досудового розслідування постановою слідчого відділу від 16.03.2012 року на все його рухоме та нерухоме майно накладено арешт з метою забезпечення цивільного позову. Обтяження було внесено до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Вироком Бориславського міського суду від 04.09.2012 року ОСОБА_2 визнаний винним та засуджений до 5 років позбавлення волі, але за ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, запобіжний захід змінено на підписку про невиїзд. Конфіскація майна не застосовувалася, а відшкодування витрат за цивільним позовом і експертизою відбулося добровільно. ОСОБА_2 не звертався до суду чи слідчого щодо скасування арешту. Станом на 22.11.2024 року у Державному реєстрі речових прав, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження -арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження — все нерухоме майно, власник — ОСОБА_2 . Стверджує, що наявність арешту на майно ОСОБА_2 порушує її право, як спадкоємця після смерті її сина .
З наведених підстав просить припинити зареєстроване Бориславською міською державною нотаріальної конторою в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження нерухомого майна у виді арешту, що належить на праві власності ОСОБА_2 , яким зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №12321738, зареєстровано реєстратором - Бориславська державна нотаріальна контора 27.03.2012 року 12:04:14 за № 12321738; підстава обтяження - постанова про накладення арешту,111-0258,16.03.2012, СУ ГУМВСУ у Львівській області; об`єкт обтяження - невизначене майно, все нерухоме майно; власник – ОСОБА_2 , код: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; обтяжував – СУ ГУМВСУ у Львівській області, код:08592247, 79007, Львівська область, м. Львів, пл. Григоренка, 3; заявника - Бориславська державна нотаріальна контора.
Рішенням Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комісії з припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Бориславська державна нотаріальна контора, про припинення обтяження нерухомого майна.
Рішення суду оскаржила  ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.
Апелянт стверджує, що в матеріалах кримінальної справи №1301/880/2012 відсутня інформація про примусові дії щодо виконання вироку суду від 04.09.2012 року про відшкодування ОСОБА_2 витрат за цивільними позовами та експертизи. В автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні відомості про відкриті провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вироку суду про стягнення із ОСОБА_2 заборгованості. ОСОБА_2 визнав повністю цивільні позови, про що зазначено у вироці суду. На підставі ст.75 КК України його звільнено від відбування покарання з випробуванням. Конфіскація майна не застосовувалася. Вирок набрав законної сили 19.02.2013 року. ОСОБА_2 добровільно відшкодував усі витрати, примусових дій щодо виконання вироку не проводилося. Наявний арешт на майно порушує право позивачки, як спадкоємця після смерті її сина, ОСОБА_2 , на спадкування частки у квартирі. Оскільки відсутні невиконані зобов`язання спадкодавця ОСОБА_2 перед будь якими фізичними або юридичними особами, то наявні будь-які обтяження відносно належного йому майна (2/3 частки у квартирі на АДРЕСА_3 ) є безпідставним та таким, що порушує охоронювані законом майнові права позивача, як спадкоємиці першої черги, на спадкування майна, а тому встановлене обтяження підлягає припиненню за рішенням суду. Знаведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги,  дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних мотивів. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з позовом про скасування арешту на майно, який було накладено в межах розслідування кримінальної справи, всупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не надала суду належних та допустимих доказів виконання засудженим вироку суду, ухваленого у кримінальній справі в частині задоволення цивільного позову, а саме, стягнення 1835.79 грн. та 786.68 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого та 1176.00 грн. судових витрат за проведені експертизи.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Стаття 4 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти,
користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно),
яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших
осіб.
Згідно із ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння 
користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується,
розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати
усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм
майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати будь-яких
усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник
вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є
наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у
користуванні власником своєю власністю
Пункт 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду
цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в
справах про захист права власності та інших речових прав» містить роз`яснення, що
власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права
користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із
позбавленням права володіння.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 22 жовтня 1977 року, актовий запис №483.
Свідоцтвом про смерть виданим Бориславською міською радою Львівської області 06.05.2024 року серія НОМЕР_3 підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .
Після смерті ОСОБА_2 , його матір ОСОБА_1 , звернулася до Бориславської державної нотаріальної контори Львівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її сина ОСОБА_2 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_4 .
Постановою державного нотаріуса до Бориславської державної нотаріальної контори Львівської області Панкевича Р. №267/02-14 від 10.12.2024 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 2/3 частини згаданої квартири, оскільки згідно відомостей Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна виявлено накладення арешту на все нерухоме майно, належного спадкодавцю, ОСОБА_2 , постановою про накладено арешт №111-0258 від 16.03.2012 року СУ ГУМВСУ у Львівській області, зареєстрованого Бориславською ДНК 27.03.2012 року за №12321738. 
В матеріалах справи наявна постанова про накладення арешту на майно від 16 березня 2012 року, згідно якої слідчим відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СУ ГУМВС України у Львівській області накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно обвинуваченого ОСОБА_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_3 , де б таке не знаходилось і в чому б воно не виражалось.
Зазначений захід був застосований слідчим на період досудового слідства з метою забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині можливої конфіскації майна).
Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року (чинної на час винесення постанови про накладення арешту на майно), накладений на майно арешт підлягав скасуванню органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Згідно із ст. 170 KПK України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскаціі; конфіскації майна як виду покарання aбo заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення(цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 27.03.2012 року підтверджується, що до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесено реєстраційний запис, параметрами якого є: арешт нерухомого майна; підстава обтяження: постанова про накладення арешту №111-0258, 16.03.2012 року, СУ ГУМВСУ у Львівській області, об`єкт обтяження: все нерухоме майно; власник: Савчак В.І.; реєстратор: Бориславська державна нотаріальна контора, реєстраційний №12321738. 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 22.11.2024 року у розділі: Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстровано обтяження-арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №12321738, зареєстровано реєстратором — Бориславська державна нотаріальна контора 27.03.2012 року, підстава обтяження - постанова про накладення арешту, 111-0258, 16.03.2012, СУ ГУМВСУ у Львівській області; об`єкт обтяження — невизначене майно, все нерухоме майно; власник — ОСОБА_2 .
Встановлено, що вироком Бориславського міського суду Львівської області від 04.09.2012 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 ч. 1 КК України і обрано йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.
На підставі ст. 75 КК України засудженого ОСОБА_2 від відбування покарання звільнено з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку в 2 роки не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покладено на засудженого ОСОБА_2 обов`язки: не виїжджати за межі України на постійне проживання без дозволу кримінально-виконавчої інспекції, періодично з`являтися для реєстрації в кримінально-виконавчу інспекцію. 
Міру запобіжного заходу –тримання під вартою засудженому ОСОБА_2 до вступу вироку в законну силу змінено на підписку про невиїзд. З під варти засудженого ОСОБА_2 звільнено негайно у залі судових засідань.
Зараховано засудженому ОСОБА_2 у строк відбуття покарання час тримання його під вартою з 22.02.2012 року по 04.09.2012 року включно.
Задоволено цивільний позов прокурора м. Борислава в інтересах Бориславської центральної міської лікарні до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування та стягнуто з ОСОБА_2 в користь Бориславської центральної міської лікарні 1835 грн. 79 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 . 
Задоволено цивільний позов прокурора м. Борислава в інтересах КУ ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування, стягнуто з ОСОБА_2 в користь КУ ЛОР «Львівський регіональний фтизіопульмонологічний клінічний лікувально-діагностичний центр» 786 грн. 68 коп. витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_4 . 
Стягнуто з ОСОБА_2 в користь НДЕКЦ при ГУМВСУ у Львівській області 1176 грн. судових витрат за проведені експертизи. 
Вирок набрав законної сили 20 вересня 2012 року. 
Дослідивши в судовому засіданні матеріали кримінальної справи №1301/880/2012 за обвинуваченням ОСОБА_2 у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 KK України, судом встановлено, що будь-яких примусових дій та добровільних дій ОСОБА_2 по виконанню вироку суду від 04.09.2012року не проводилося щодо відшкодування витрат за цивільними позовами та витрат за проведені експертизи.
Звернувшись до суду з цим позовом ОСОБА_1 зазначила, що наявність арешту на майно порушує її право, як спадкоємця першої черги після смерті сина, ОСОБА_2 , а тому вважає, що є всі підстави для скасування арешту майна, накладеного на все майно спадкодавця під час досудового розслідування у кримінальній справі постановою слідчого відділу розслідування злочинів скоєних проти життя та здоров`я особи СВ ГУMBC у Львівській області від 16 березня 2012 року.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з ч.1 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що відповідає вимогам ч.2 ст.1220 ЦК України.
Згідно частини 1 статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерством юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків,передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони - обтяження іпотекою a6o арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (пункт 4.21).
Доводи позивача про те, що її син, ОСОБА_2 , добровільно виконав обвинувальний вирок Бориславського міського суду Львівської області від 04.09.2012 року спростовуються відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували добровільне виконання вироку засудженим. 
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про відмову в позові ОСОБА_1 до Комісії з припинення Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Бориславська державна нотаріальна контора, про припинення обтяження нерухомого майна.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не вбачає підстав для скасування законного та обгрунтованого рішення суду першої інстанції.
Вищенаведене не позбавляє ОСОБА_1 можливості повторно звернутися до суду позовом у разі наявності доказів виконання ОСОБА_2 обвинувального вироку Бориславського міського суду Львівської області від 04.09.2012 року, за наявності квитанції, чи інших документів, які підтверджують відшкодування витрат за цивільними позовами та витрат за проведені експертизи.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Бориславського міського суду Львівської області від 18 листопада 2025 року -залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 10 червня 2026 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк