Номер провадження: 33/813/1115/26
Номер справи місцевого суду: 521/4922/26 
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.06.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
захисника особи, яка притягується до відповідальності, – Ільїчова С.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Ільїчова Сергія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст судового рішення
Постановою Хаджибейського районного суду м.Одеси від 24.04.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 17 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 665,60 грн.
ОСОБА_1 визнано винним у порушенні вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.01.2001 №1306 (далі-ПДР), які полягали в тому, що він 18.03.2026 о 15:52 в м. Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22/8, керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло, від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився. 

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Ільїчов С.Д. в інтересах ОСОБА_1 просив скасувати постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 24.04.2026 і закрити провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
В обґрунтування скарги захисник зазначив, що: 
-під час винесення оскаржуваної постанови судом не було належним чином перевірено дотримання поліцейськими вимог КУпАП, Закону України «Про Національну поліцію», Інструкцій за №1376 та №1452/735, що призвело до необґрунтованого висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП;
- судом залишено поза увагою та не надано оцінки доводам сторони захисту щодо змісту складеного протоколу від 18.03.2026, в якому ОСОБА_1 ставиться в провину одночасно дві взаємовиключні обставини: керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я;
- судом не враховано, що поліцейським не було повідомлено жодної законної причини зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , що вказує на порушення процедури зупинки, а тому подальші дії поліцейського та складені процесуальні документи є недопустимими доказами;
- висновок суду щодо інформативності, позбавленої упередженості, безсторонності та послідовності наявних відеозаписів, є необґрунтованим та не відповідає змісту самих відеоматеріалів. Наявний відеозапис не підтверджує наявність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння;
- пропонуючи пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, поліцейський не повідомляє особі жодної ознаки сп`яніння, які б давали підстави для такої вимоги, що є прямим порушення вимог Інструкції №1452/735;
- у діях працівників поліції відсутні об`єктивність, безсторонність та професійна етика, що зокрема підтверджено фрагментом відео з бодікамери №475783 з 15:46:00-15:47:40;
- суд не звернув уваги на аргументи сторони захисту, викладені у письмових поясненнях від 23.04.2026, та не надав їм належної оцінки, фактично перебрав на себе функції сторони обвинувачення, чим порушив принцип рівності сторін і вимоги змагальності процесу;
- судом порушено принцип диспозитивності;
- оскаржувана постанова містить помилки в персональних даних особи, яка притягається до відповідальності, зокрема у зазначенні імені та по-батькові Арутюнян, що свідчить про формальний розгляд справи;
- після ухвалення оскаржуваної постанови стороною захисту отримано документи про проходження у встановленому законом порядку ОСОБА_1 17.04.2026 огляду на стан наркотичного сп`яніння, за результати якого перебування у стані наркотичного сп`яніння не підтверджено, що додатково свідчить про упереджене ставлення поліцейським до особи ОСОБА_1 як водія та безпідставне звинувачення особи у вживанні наркотичних засобів. 
В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Ільїчов С.Д. в інтересах ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції, заслухавши захисника в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції - без змін, з огляду на таке.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Стаття 252 КУпАП передбачає, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Апеляційний суд переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП).
Диспозиція частини першої статті 130 КУпАП містить кілька окремих (самостійних) складів адміністративних проступків, які відрізняються за об`єктивною стороною (зовнішнім проявом): 1) керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції; 2) передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів; 3) відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, за кваліфікуючими ознаками: відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, повністю доведена та підтверджується такими доказами:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №618223 від 18.03.2026, з якого вбачається, що 18.03.2026 о15:52 в м.Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22/8, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (помилково зазначено «перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння»), а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив п. 2.5 «Правил дорожнього руху», затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 №1306. В графі пояснень ОСОБА_1 власноруч заначив, що йому потрібно було вдома вимкнути електроприбори. Вказаний протокол підписаний без зауважень;
- відеозаписами з портативних відеореєстраторів нагрудних камер поліцейських (ID реєстраторів 471366, 475783, 471515) та відеореєстратора, встановленого всередині службового автомобіля, якими зафіксовано факт руху транспортного засобу під керуванням, як згодом встановлено, ОСОБА_1 . Під час спілкування з водієм поліцейським було виявлено у останнього ознаки наркотичного сп`яніння, у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 висловив однозначну відмову від слідування до медзакладу для проходження відповідного огляду. Поліцейські повідомили, що наслідком такої відмови є складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, роз`яснили особі права та з`ясували чи все зрозуміло водієві, на що останній відповів позитивно. Працівником поліції складено протокол про адміністративне правопорушення, з яким ознайомлено ОСОБА_1 ;
- направленням на огляд водія до закладу охорони здоров`я від 18.03.2026, в якому зазначені виявлені ознаки сп`яніння та факт відмови водія від проходження огляду;
- довідками про отримання посвідчення водія та відсутність повторності вчинення адміністративного правопорушення за ст.130 КУпАП, якими зокрема підтверджується статус водія та відповідна кваліфікація за ст.130 КУпАП.
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на таке.
Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (п.2.5 ПДР).
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція).
Пунктом 4 розділу 1 Інструкції визначено ознаки наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Зокрема, такими ознаками є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота) -порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці; звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Наявність у водія хоча б однієї вищевказаної ознаки сп`яніння є підставою для проведення огляду водія на стан наркотичного сп`яніння.
За положеннями Інструкції визначення ознак щодо можливості знаходження водія у стані наркотичного сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, а перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану в порядку медичного огляду у відповідному медичному закладі. Тому, у випадку наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу знаходиться у стані наркотичного сп`яніння, водій, на вимогу поліцейських за положеннями пункту 2.5 ПДР України, зобов`язаний пройти медичний огляд.
Таким чином, законодавством не передбачено право водія відмовитися від проходження огляду на стан сп`яніння, а встановлено обов`язок водія пройти такий огляд на вимогу працівника поліції.
При цьому, за положеннями п.12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. 
Отже, огляд на стан наркотичного сп`яніння проводиться лікарем закладу охорони здоров`я. Проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння має обов`язково відбуватись у закладі охорони здоров`я, оскільки відповідно до положень п.6 розділу 3 Інструкції передбачено, що проведення лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу або психотропної речовини обов`язкове. Будь-якого іншого способу проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння, окрім як у закладі охорони здоров`я з обов`язковим проведенням лабораторних досліджень на визначення наркотичного засобу чинним законодавством не передбачено.
За диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП відмова водія від проходження огляду на стан сп`яніння утворює самостійний склад адміністративного правопорушення. 
Частиною 6 ст.266 КУпАП передбачено направлення особи для проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
За положеннями пункту 8 Порядку від 17.12.2008 №1103 у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Відтак, у випадку відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, поліцейський складає протокол про адміністративне правопорушення за порушення водієм п.2.5 ПДР України. Вказане було роз`яснено працівниками поліції ОСОБА_1 , що підтверджується відеозаписами, наявними в матеріалах справи.
У виконання вимог ч.2 ст.266 КУпАП до матеріалів справи долучено відеозаписи з нагрудних камер поліцейських щодо обставин складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП відносно ОСОБА_1 . 
Оглянуті відеозаписи дають можливість встановити їх узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому суд приймає їх як належний та допустимий доказ у справі. 
Наявними відеозаписами чітко зафіксований факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, виявлення поліцейським у нього ознак наркотичного сп`яніння, оголошення пропозиції пройти огляд на стан сп`яніння у встановленому порядку в медзакладі, на що водій висловив однозначну відмову та погодився на складення відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. 
Слід зауважити, що під відмовою від проходження огляду на стан сп`яніння необхідно розуміти свідоме і категоричне не бажання особи пройти відповідний огляд, яке базується на його внутрішньому переконанні про відсутність необхідності проходити цей огляд в силу існування певних мотивів, відомих цій особі, і може проявлятися як у активній, так і у пасивній формі. Мотиви відмови водія від виконання вимоги поліцейських у відповідності до пункту 2.5 ПДР України правового значення не мають. Наслідком такої відмови є складення відносно водія протоколу про адміністративну відповідальність, передбачену ч.1 ст.130 КУпАП. 
З дослідженого відеозапису вбачається, що ОСОБА_1 повністю усвідомлював вимогу поліції пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння, розумів наслідки відмови від проходження огляду, здійснював свідомі та вольові дії, розумів ситуацію, у якій опинився.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП технічні засоби, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису є доказами в справі про адміністративне правопорушення, який є предметом оцінки суду у сукупності з іншими доказами при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Отже, відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, так як на ньому зафіксована подія правопорушення, апеляційний суд оцінює його в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів з урахуванням наведеного свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що судом досліджені в ході розгляду справи наявні в матеріалах справи відеозаписи, яким надана належна оцінка місцевим судом.
Доводи апеляційної скарги щодо змісту складеного протоколу про адміністративне правопорушення, в якому ОСОБА_1 ставиться в провину одночасно дві взаємовиключні обставини: керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння та відмова від проходження медичного огляду у закладі охорони здоров`я, апеляційний суд оцінює критично.
Так, у п.7 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №618223 від 18.03.2026 зазначено, що 18.03.2026 о15:52 в м.Одеса, вул. Тираспольське шосе, 22/8, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови, зіниці очей, які не реагують на світло. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку у закладі охорони здоров`я КНП ООМЦПЗ ООР водій відмовився. Водія було відсторонено від керування транспортними засобами. Зазначеними діями водієм порушено п. 2.5 «Правил дорожнього руху» - відмова особи, яка керує ТЗ, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів.
Аналіз викладеної суті правопорушення свідчить про те, що ОСОБА_1 інкримінується порушення вимог саме пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, що виразилося у відмові від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, а ні п.2.9а ПДР - керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння.
Зазначення інспектором поліції у тексті фабули звороту «перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння» замість «з ознаками наркотичного сп`яніння» є виключно стилістичною та технічною неточністю викладу матеріалу, яка не змінює правової природи та юридичної кваліфікації діяння. При цьому, зміст протоколу необхідно оцінювати в його цілісності, а не в окремому контексті. Так, одразу після вказаного звороту поліцейським детально перелічено конкретні виявлені у водія ознаки сп`яніння: поведінка, що не відповідає дійсності, порушення мови, зіниці, які не реагують на світло. У розумінні Інструкції № 1452/735 наявність саме цих ознак є законною та обов`язковою підставою для направлення водія до закладу охорони здоров`я. Отже, опис цих ознак у протоколі свідчить не про встановлення поліцейським водію медичного діагнозу, а про фіксацію законних передумов для проведення медичного огляду, що передбачено, зокрема п.6 Розділу Х Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України 07.11.2015 за №1395.
З огляду на те, що адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП за диспозицією «відмова від проходження огляду» є формальним складом правопорушення, вона настає в момент висловлення водієм відмови виконати законну вимогу поліцейського та не потребує додаткового лабораторного чи медичного підтвердження факту перебування в стані сп`яніння.
З урахуванням встановлення факту свідомої та категоричної відмови водія від огляду в медзакладі, формальні термінологічні неточності у протоколі не спростовують наявності в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення та не можуть бути підставою для скасування законного судового рішення.
Доводи апеляційної скарги про незаконність зупинки транспортного засобу не приймаються апеляційним судом до уваги з таких підстав.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що вказаним доводам місцевий суд надав належну оцінку, зазначивши, що з огляду на правовий аналіз норм Правил дорожнього руху, незгода водія із причинами зупинки або його необізнаність про це, не позбавляє його обов`язку на вимогу працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, і такий обов`язок не впливає на причину зупинки, з чим погоджується і апеляційний суд.
Крім того, Положення Інструкції №1452/735 пов`язують обов`язок водія пройти огляд на вимогу поліцейського саме з наявністю підстав у поліцейського вважати, що водій знаходиться у стані сп`яніння, а не із зупинкою транспортного засобу, тому у даному випадку відсутні підстави для застосування доктрини «плодів отруйного дерева» та вважати недоведеним факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку через відсутність в матеріалах справи підстав зупинки транспортного засобу такого водія за встановленого факту керування таким транспортним засобом.
Вказані доводи мають формальний характер і не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Диспозицією ч.1 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність, зокрема за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення та не залежить від законності зупинки працівниками поліції транспортного засобу.
Отже, обставини законності зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 працівниками поліції жодним чином не впливають на доведеність факту наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме: відмова від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
У випадку незгоди з причинами зупинки працівниками поліції ОСОБА_1 мав можливість в порядку визначеному п.п. д) п.2.14 ПДР України оскаржити дії поліцейського у встановленому законом порядку. Разом з тим, матеріали справи не містять даних про оскарження стороною захисту у встановленому порядку дій працівників поліції.
Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення ОСОБА_1 про виявлені у нього поліцейським ознаки наркотичного сп`яніння спростовуються оглянутими в судовому засіданні відеозаписами (зокрема відео з БК 471366 час 15:52:38-15:52:55).
Крім того, слід зазначити, що твердження захисника щодо прямого порушення вимог Інструкції №1452/35 у разі неповідомлення ознак сп`яніння не ґрунтується на відповідній правовій основі. З огляду на те, що положення ст.266 КУпАП та Інструкції № 1452/735 не передбачають обов`язку поліцейського повідомляти чи оголошувати водієві виявлені у нього ознаки сп`яніння перед початком процедури. За змістом вказаних нормативно-правових актів, виявлення у водія ознак сп`яніння є виключно юридичною підставою (передумовою) для проведення у встановленому порядку огляду особи, в даному випадку - направлення її до медичного закладу. Відтак, правова процедура ініціювання огляду не була порушена.
Доводи апелянта, що зазначені у протоколі ознаки сп`яніння є надуманими та спростовуються наявними відеозаписами є необгрунтованими.
Так, визначення ознак щодо можливого знаходження водія у стані сп`яніння відноситься до виключної компетенції поліцейських, тобто є їх дискреційними повноваженнями, тоді як перевірка наявності чи відсутності у водія такого стану здійснюється у встановленому законом порядку. Відсутність на відеозаписі видимих ознак сп`яніння у водія не спростовують наявності в його діях складу інкримінованого правопорушення (відмова від проходження у встановленому порядку огляду на стан сп`яніння), адже наявність ознак встановлює виключно поліцейський і це є лише підставою для проведення огляду, метою якого є встановлення факту керування у стані сп`яніння чи спростування такого стану за результатами огляду. При цьому, особа, стосовно якої встановлено ці ознаки, має безперешкодну можливість спростувати підозру правоохоронців шляхом належного проходження відповідного огляду у визначеному законом порядку. Оскільки в даному випадку предметом доказування є обставини щодо фактичної відмови особи від проходження огляду, заперечення апелянта стосовно не підтвердження відеозаписом ознак сп`яніння є безпідставними та необґрунтованими.
Доводи апелянта щодо підтвердження відсутності у ОСОБА_1 стану наркотичного сп`яніння медичними документами від 17.04.2026 суд апеляційної інстанції не бере до уваги, оскільки ці результати досліджень не мають правового значення під час розгляду цієї справи, з огляду на таке.
Насамперед, апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_1 ставиться в провину саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння, а не керування транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що є самостійним складом адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП. Відповідальність за вказане діяння настає незалежно від того, чи перебувала особа у стані сп`яніння фактично, чи ні.
Крім того, надані захистом медичні документи стосуються іншої події, яка мала місце 17.04.2026, в той час як інкриміноване правопорушення відбулося 18.03.2026, тому результати медичного дослідження, проведеного через 30 днів після зупинки транспортного засобу, є абсолютно неінформативними щодо психофізичного стану водія на момент події 18.03.2026. Вони не спростовують наявності у ОСОБА_1 виявлених в день зупинки (18.03.2026) ознак сп`яніння та не нівелюють протиправності його відмови від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я у встановленому порядку.
Щодо наявності в судовому рішенні помилки в персональних даних особи, яка притягається до відповідальності, зокрема у зазначенні імені та по-батькові ОСОБА_2 , апеляційний суд зазначає, що, з копії паспорту, наявного в матеріалах справи, вбачається, що зазначення судом імені « ОСОБА_3 » є правильним, а по-батькові замість правильного «   ОСОБА_4 », зазначено неправильно - «   ОСОБА_5 », що є опискою у розумінні вимог процесуального законодавства та може бути виправлено судом з власної ініціативою або ж за зверненням особи. При цьому, вказана описка не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Доводи апелянта щодо неперевірки місцевим судом дотримання поліцейськими вимог законодавства під час складання вказаних матеріалів суд спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення.
З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов висновку про те, що судом першої інстанції було розглянуто справу і прийнято рішення на основі повного, всебічного, об`єктивного й неупередженого дослідження й аналізу матеріалів справи з дотриманням вимог ст.245 КУпАП.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд застосовує загальноприйнятий європейський стандарт доказування «поза розумним сумнівом», сформульований у рішеннях ЄСПЛ, зокрема від 14.02.2008 у справах «Кобець проти України» (п.43) та «Авшар проти Туреччини» (п. 282), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Барбера, Мессеге і Ябардо про Іспанії» від 06.12.1998, згідно яких доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом.
Оцінюючи сукупність наявних в справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження захисника з приводу відсутності в діях ОСОБА_1 ознак правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.
Отже переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, стороною захисту не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. При цьому, апеляційний суд звертає увагу на сталу позицію Європейського суду з прав людини, за якою право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Ruiz Toriya v. Spaine», заява від 09.12.1994 № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «HIRVISAARI v. FINLAND», заява від 27.09.2001 № 49684/99, § 2).
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
При цьому, апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
Отже, враховуючи положення ст.251 КУпАП, матеріали справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку суду щодо доведеності вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
За таких обставин, постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу захисника Ільїчова Сергія Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Хаджибейського районного суду м.Одеси від 24 квітня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Рекомендувати судді Хаджибейського районного суду м.Одеси Громіку Д.Д. виправити описку, допущену в постанові суду, щодо по-батькові особи, яка притягається до відповідальності.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського апеляційного суду      І.А. Артеменко