ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 травня 2026 року	Справа № 160/6009/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Царікової О.В., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
12.03.2026 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі – відповідач), в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.11.2025 №045750034996 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988: з 25.07.1988 по 24.06.1989, з 14.08.1989 по 31.10.1989, з 31.07.1992 по 07.02.1994, з 11.06.1996 по 25.05.2000, з 17.08.2000 по 31.01.2001, з 01.02.2001 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 10.02.2003, з 03.09.2003 по 31.03.2004, з 08.12.2004 по 20.04.2005, з 03.05.2005 по 30.12.2006, та період проходження служби в армії з 18.11.1989 по 12.10.1991 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 10.10.1989;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.11.2024.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 10.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.11.2025 №045750034996 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у зв`язку з відсутністю документів про смерть годувальника та відсутністю необхідного страхового стажу у годувальника. Позивач не погоджується з прийнятим рішенням, зазначає, що звернення відбулось в межах встановленого 12-місячного строку для звернення за призначенням пенсії (оскільки 08.11.2025 та 09.11.2025 були вихідними днями). При поданні заяви на призначення пенсії по втраті годувальника, працівником територіального органу Пенсійного фонду України не було повідомлено ОСОБА_1 про недостатність документів або про необхідність належного оформлення відповідних документів. Вказане свідчить, що позивачем було подано повний перелік документів для призначення пенсії по втраті годувальника, визначений Порядком №22-1. Позивач вказує, що у ОСОБА_3 наявний необхідний загальний страховий стаж 13 років для призначення його сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсії по втраті годувальника. У ОСОБА_3 наявні відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу. Позивач вказує, що з метою недопущення порушення прав дитини повторними відмовами Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні пенсії через інші підстави, належним способом захисту прав дитини є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.11.2024.
16.03.2026 ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
Ухвалою суду від 16.03.2026 відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Адміністративний позов з додатками та копія ухвали від 16.03.2026 отримані відповідачем в системі «Електронний суд» 16.03.2026 та 17.03.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
Відповідно до ч. 7 ст. 18 КАС України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
З аналізу наведених норм законодавства встановлено, що у випадку реєстрації учасника судового процесу в системі «Електронний суд», суд повідомляє вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі.
Суд вважає відповідача належним чином повідомленим про можливість подання відзиву у зазначені строки та належним чином повідомленим про судовий розгляд справи.
Відповідачем, на виконання ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України, не було надіслано до суду письмового відзиву на адміністративний позов та не було повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є громадянкою України згідно паспорту серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_1 має сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 05.03.2009 Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.
В свідоцтві про народження матір`ю ОСОБА_2 визначено ОСОБА_1 , батьком – ОСОБА_3 .
ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим 17.03.1971.
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 06.11.2024 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
10.11.2025 ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву позивача розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яким 18.11.2025 прийнято рішення «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 » №045750034996.
Вказаним рішенням гр. ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю документів про смерть годувальника.
В рішенні від 18.11.2025 №045750034996 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві зазначено наступне:
«Відповідно до статті 36 Закону пенсія у зв?язку із втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім?ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності, визначеного статтею 32 зазначеного Закону. 
Згідно із частиною 2 статті 24 Закону страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (01.01.2004). 
Відповідно до п. 1, п.6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Постанова №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. 
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. 
Згідно підпункту 4 пункту 2.3 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв?язку з втратою годувальника подається свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин. 
Заявницею не надано документів про смерть годувальника. 
Відповідно наданих до заяви документів про стаж (ідентифікаційний номер, військовий квиток, трудова книжка) загальний страховий стаж складає 7 років 3 місяці 10 днів.
До уваги не взята трудова книжка, оскільки виправлення дати народження на першій сторінці не завірено належним чином».
Не погоджуючись з прийнятим рішення про відмову у призначенні пенсії у разі втрати годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту Закон №1058-IV).
Статтею 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 36 Закону №1058-IV непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, діти (у тому числі діти, які народилися до спливу 10 місяців з дня смерті годувальника) померлого годувальника, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали особами з інвалідністю до досягнення 18 років.
Діти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах системи загальної середньої освіти, а також професійно-технічних, вищих навчальних закладах (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), - до закінчення такими дітьми навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.
Відповідно до частини 3 статті 36 Закону №1058-IV до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:
- були на повному утриманні померлого годувальника;
- одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
З аналізу ч. 3 ст. 36 Закону №1058-IV та ч.1 ст. 36 Закону №1058-IV, судом встановлено, що дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Згідно частини 1 статті 37 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Відповідно до статті 38 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім`ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно із частиною другою статті 36 цього Закону, а членам сім`ї, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, - довічно. Зміна розміру пенсії або припинення її виплати членам сім`ї здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому склалися обставини, що спричинили зміну розміру або припинення виплати пенсії.
Згідно статті 39 Закону №1058-IV на всіх членів сім`ї, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, призначається одна спільна пенсія. На вимогу члена сім`ї із загальної суми пенсії виділяється його частка, яка виплачується окремо. Виділення частки пенсії провадиться з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла заява про виділення частки пенсії.
Відповідно до частини 1 статті 44 Закону №1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 45 Закону №1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається з дня, що настає за днем смерті годувальника, якщо звернення про призначення такого виду пенсії надійшло протягом 12 місяців з дня смерті годувальника.
Відповідно до пункту 1.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) заява про призначення, перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера може подаватись заявником разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів), через веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України (далі веб-портал) або засобами Єдиного державного веб-порталу електронних послуг (далі - Портал Дія) з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 30 липня 2015 року № 13-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 серпня 2015 року за № 991/27436 (далі по тексту - Порядок).
Згідно з пунктом 1.4 Порядку за малолітніх або неповнолітніх осіб, недієздатних осіб, осіб, дієздатність яких обмежено, заява подається законними представниками (батьками, усиновителями, батьками-вихователями, прийомними батьками, патронатними вихователями, опікунами, піклувальниками, представниками закладів (органів опіки та піклування), які виконують функції опікунів чи піклувальників).
Відповідно до пункту 1.8. Порядку днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через веб-портал або засобами Порталу Дія днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на веб-порталі або засобами Порталу Дія заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів). Якщо заява пересилається поштою (крім випадків призначення (поновлення) пенсій, якщо інше не передбачено цим Порядком), днем звернення за пенсією вважається дата, що зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.
У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через веб-портал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача веб-порталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на веб-порталі або засобами Порталу Дія.
Якщо наявних документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення.
Згідно пункту 2.3. Порядку до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Також надаються такі документи, зокрема:
- документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті) особи, якій призначається пенсія (надається у разі відсутності в паспорті громадянина України або свідоцтві про народження інформації про реєстраційний номер облікової картки платника податків), та померлого годувальника (надається у разі, якщо особа, яка звернулася із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, має такі документи);
- свідоцтво про народження або документ, що посвідчує особу, зазначений у пункті 2.9 цього розділу, якій призначається пенсія;
- документи, що засвідчують родинні стосунки члена сім`ї з померлим годувальником;
- свідоцтво про смерть годувальника, або рішення суду про визнання його безвісно відсутнім чи оголошення його померлим, або інформація з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин;
- документи про вік померлого годувальника сім`ї за відсутності таких даних у свідоцтві про смерть чи рішенні суду про визнання годувальника безвісно відсутнім або оголошення його померлим;
- довідки загальноосвітніх навчальних закладів системи загальної середньої освіти, професійно-технічних, вищих навчальних закладів, закладів освіти за кордоном про те, що особи, зазначені в абзаці другому пункту 2 частини другої статті 36 Закону, навчаються за денною формою навчання;
- відомості про місце проживання;
- документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника;
- документи про стаж особи, якій призначається пенсія, визначені підпунктом 2 пункту 2.1 цього розділу (для визначення пенсійного віку осіб, зазначених у пункті 1 частини другої статті 36 Закону).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , виданим 05.03.2009 Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, відтак є законним представником ОСОБА_2 в питаннях оформлення пенсії по втраті годувальника на сина ОСОБА_2 .
10.11.2025 ОСОБА_1 , як законний представник неповнолітнього сина, звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наявності двох обставин:
- відсутність документів про смерть годувальника ОСОБА_3 ;
- відсутність необхідного страхового стажу годувальника ОСОБА_3 через незарахування страхового стажу, визначеного в трудовій книжці серії НОМЕР_2 від 25.07.1988 через виправлення дати народження на першій сторінці трудової книжки.
Позивач в позовній заяві вказує, що позивачем було додано до заяви про призначення пенсії копію свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 , виданого 06.11.2024 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради.
Суд звертає увагу, що у випадку недостатності органу пенсійного фонду певних документів, пунктом 1.8 розділу І та пунктом 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 встановлено правила поведінки органу призначення пенсії на повідомлення заявнику про необхідність надання додаткових документів.
Так, відповідно до п. 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1 при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів.
При поданні заяви на призначення пенсії по втраті годувальника, працівником територіального органу Пенсійного фонду України не було повідомлено ОСОБА_1 про недостатність документів або про необхідність належного оформлення відповідних документів.
Вказана норма кореспондується з обов`язком органу призначення на отримання від заявника документів, необхідних для призначення пенсії.
Так, у випадку недостатності пенсійному органу для призначення пенсії певного документу, орган Пенсійного фонду України, яким в даному випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, має виконувати обов`язок, покладений на нього пунктом 1.8 розділу І Порядку №22-1, відповідно до якого у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія).
Аналіз норм вищевказаного Порядку дає підстави для висновку про те, що, встановивши, що до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, зобов`язаний письмово повідомити заявника про те, які документи необхідно подати додатково, та в заяві про призначення пенсії зробити відповідний запис. 
Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 759/12575/15-а.
З наведеного слідує, що законодавець одночасно, як наділив органи системи ПФУ правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають пенсійному забезпеченню, так і обтяжив обов`язком витребування недостатніх відомостей і документів.
Таке тлумачення змісту обов`язку суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах є цілком релевантним правовим висновкам постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 та постанови Верховного Суду від 08.02.2021 у справі № 487/68/17.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було винесено оскаржуване рішення від 18.11.2025 №045750034996 про відсутність документів про смерть годувальника ОСОБА_3 без складання письмового повідомлення ОСОБА_1 про необхідність надання такого документа для можливості розгляду її заяви про призначення пенсії по втраті годувальника в порушення пункту 1.8 розділу І Порядку №22-1.
Верховний Суд, досліджуючи питання застосування до спірних правовідносин пункту 1.8 розділу І Порядку №22-1 в частині відмови у призначенні/перерахунку пенсії за відсутності певних документів в постанові від 23.04.2025 у справі №380/16112/23 виклав правовий висновок про те, що відмова відповідача у здійсненні позивачеві розрахунку його пенсії без повідомлення його про те, які документи необхідно подати додатково, не відповідає критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, у зв`язку із чим така відмова є протиправною та підлягає скасуванню (пункт 50).
Щодо позиції, покладеної в основу оскаржуваного рішення в частині відсутності необхідного страхового стажу годувальника для призначення пенсії, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 36 Закону №1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.
Питання призначення пенсії по ІІІ групі інвалідності врегульовано ч.1 ст. 32 Закону №1058-IV.
Відповідно до вказаної норми особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років.
Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 , виданим 06.11.2024 Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 53 років.
Отже, у відповідності до частини 1 статті 36 Закону №1058-IV в контексті ч.1 ст. 32 Закону №1058-IV у ОСОБА_3 має бути наявний страховий стаж у розмірі не менше 13 років для можливості призначення пенсії по втраті годувальника його сину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988, виданої на ім`я ОСОБА_3 , останній працював:
- з 25.07.1988 по 24.06.1989 токарем та слюсарем 2 розряду в Дніпродзержинському заводі електричних виконавчих механізмів (11 місяців);
- з 14.08.1989 по 31.10.1989 робочим 3 розряду в Дніпровському металургійному інституті (2 місяці 17 днів);
- з 31.07.1992 по 07.02.1994 молодшим менеджером в науково-виробничому комплексі «Теоеко» (1 рік 6 місяців 7 днів);
- з 11.06.1996 по 25.05.2000 інспектором та начальником відділу безпеки товариства «Славута» (3 роки 11 місяців 14 днів);
- з 17.08.2000 по 31.01.2001 директором фірми «Босфор» дочірнього підприємства спільного виробничо-інвестиційного підприємства Акціонерного товариства «Фірма Фіаніт» (5 місяців 14 днів);
- з 01.02.2001 по 30.09.2002 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафторинок» (1 рік 7 місяців 29 днів);
- з 01.10.2002 по 10.02.2003 начальником виробничої ділянки «Плодовий сад» Товариства з обмеженою відповідальністю «Солнечный свет» (мовою зареєстрованої назви підприємства) (4 місяці 9 днів);
- з 03.09.2003 по 31.03.2004 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Солнечный свет» (мовою зареєстрованої назви підприємства) (6 місяців 28 днів);
- з 08.12.2004 по 20.04.2005 директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Комбикормщик» (мовою зареєстрованої назви підприємства) (4 місяці 12 днів);
- з 03.05.2005 по 30.12.2006 заступником начальника цеху та начальником цеху в Українсько-англійському Товариства з обмеженою відповідальністю «Днепровская» (мовою зареєстрованої назви підприємства) (1 рік 7 місяців 27 днів).
Відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 10.10.1989 ОСОБА_3 проходив службу в армії з 18.11.1989 по 12.10.1991 (1 рік 10 місяців 24 дні).
В оскаржуваному рішенні від 18.11.2025 №045750034996 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві стверджує, що загальний страховий стаж ОСОБА_3 складає 7 років 3 місяці 10 днів, що спростовується інформацією з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988 та військового квитка серії НОМЕР_3 від 10.10.1989.
Так, з трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988 та військового квитка серії НОМЕР_3 від 10.10.1989 встановлено, що загальний страховий стаж ОСОБА_3 перевищує законодавчо встановлену вимогу у 13 років.
Не зараховуючи наявний у ОСОБА_3 страховий стаж, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві посилається на те, що відповідачем до уваги не взята трудова книжка, оскільки виправлення дати народження на першій сторінці не завірено належним чином.
Судом проаналізовану трудову книжку серії НОМЕР_2 від 25.07.1988 та встановлено, що на сторінці 1 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988 є затертість під цифрою 7 в році народження ОСОБА_3 « 1971», проте на сторінці 41 цієї ж трудової книжки продубльовано серію трудової книжки « НОМЕР_8 », номер « НОМЕР_9 », ПІБ ОСОБА_3 та дату його народження « ІНФОРМАЦІЯ_5 »
Отже, відповідач мав можливість здійснити звіряння даних трудової книжки та встановити відсутність будь-яких недоліків та невідповідностей в даті народження ОСОБА_3 , а також мав можливість встановити той факт, що трудова книжка серії НОМЕР_2 від 25.07.1988 належить саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Відповідно до ст. 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На час первісного заповнення трудової книжки діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СССР від 20.06.1974 №162 (в редакції постанови Держкомпраці СССР від 02.08.1985 №252 зі змінами, внесеними постановою Державним комітетом СССР з праці та соціальних питань від 19.10.1990 №412.
Відповідно до п.1.2 вказаної Інструкції прийом на роботу без трудової книжки не допускається.
Згідно пунктів 2.2, 2.3 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства в присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийому на роботу. Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, перевід на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а при звільненні у день звільнення повинні точно відповідати тексту наказу.
Відповідно до пункту 1.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (у редакції, яка діяла на момент заповнення трудової книжки в спірні періоди роботи) питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання за обліку, врегульовано постановою Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” та даною Інструкцією.
Відповідно до пункту 1 постанови Ради Міністрів СССР та ВЦСПС від 06.09.1973 №656 “Про трудові книжки робітників та службовців” встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих та державних службовців, кооперативних і громадських підприємств, установ та організацій, що пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних та тимчасових роботах, а також на позаштатних працівників при умові, що вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 13 вказаної постанови “Про трудові книжки робітників та службовців” при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагородження та подяки, занесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, в установі, підприємстві засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженої особи та печаткою.
При цьому, відповідно до пункту 18 вказано постанови відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несуть спеціально уповноважені особи, що призначені наказом керівника підприємства, установи, організації.
У період внесення записів про роботу ОСОБА_3 , не зарахованих відповідачем, порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (надалі - Інструкція №58).
Згідно пункту 2.4 Інструкції №58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Відповідно до п.4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
З положень пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників вбачається, що необхідним реквізитом під відповідним записом у трудовій книжці працівника є печатка.
Разом з тим, обов`язок щодо внесення записів до трудової книжки покладається на роботодавців, що виключає провину особи, яка бажає призначити пенсію, у недоліках таких записів.
ОСОБА_3 має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року, справа № 275/615/17, провадження №К/9901/768/17.
Вказана позиція кореспондується з нормами Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637), відповідно до пункту 1 якого основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Крім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року “Про трудові книжки працівників” відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі №677/277/17, провадження №К/9901/1298/17.
Верховним Судом в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
З аналізу наведених норм, встановлено, що відповідальність за ведення трудової книжки покладається на підприємство, відтак, виправлення в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи зі страхового стажу особи.
Незарахування спірного стажу ОСОБА_3 буде суперечити принципу правової визначеності, оскільки в п.3.1 Рішення Конституційного Суду України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року) зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Верховний Суд вважає, що право особи на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. 
Виправлення на записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу особи, що дає їй право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства. 
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
В даному випадку, суд звертає увагу, що вказані записи в трудовій книжці ОСОБА_3 зроблені чітко, зрозуміло та без будь-яких виправлень та неточностей, відсутні ознаки підчисток та підробок, у зв`язку з чим виправлення в даті народження на 1 сторінці трудової книжки не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи до стажу.
Крім того, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення мав можливість встановити належність трудової книжки саме ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на сторінці 41 цієї ж трудової книжки продубльовано серію трудової книжки « НОМЕР_8 », номер « НОМЕР_9 », ПІБ ОСОБА_3 та дату його народження « ІНФОРМАЦІЯ_5 »
Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо періодів роботи ОСОБА_3 відповідачем в рішенні не зазначено, а тому їх безпідставно не взято до уваги відповідачем при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії.
З огляду на викладене, оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.11.2025 №045750034996 є протиправним, таким, що прийнято з порушенням процедури розгляду документів про призначення пенсії та підлягає скасуванню.
Враховуючи, що в оскаржуваному рішенні від 18.11.2025 №045750034996 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві проведено розрахунок страхового стажу ОСОБА_3 та незараховано періоди його роботи, ефективним способом захисту порушеного права є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати спірні періоди роботи ОСОБА_3 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988, з 25.07.1988 по 24.06.1989, з 14.08.1989 по 31.10.1989, з 31.07.1992 по 07.02.1994, з 11.06.1996 по 25.05.2000, з 17.08.2000 по 31.01.2001, з 01.02.2001 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 10.02.2003, з 03.09.2003 по 31.03.2004, з 08.12.2004 по 20.04.2005, з 03.05.2005 по 30.12.2006, та період проходження служби в армії з 18.11.1989 по 12.10.1991 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 10.10.1989.
При прийнятті рішення суд враховує, що спір у справі стосується права неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на належне соціальне забезпечення через смерть батька.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку.
Верховний Суд в постанові від 19.10.2022 у справі № 420/5/22 розглядаючи спір щодо призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника дитині зазначив, що відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно із пунктом статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Верховний Суд в постанові від 19.10.2022 у справі № 420/5/22 залишив в силі рішення суду першої інстанції про зобов`язання призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Також при ухваленні рішення суд враховує, що відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. 
При цьому згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. 
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. 
За приписами вказаних норм у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення або вчинив бездіяльність за наслідками звернення особи, але таке рішення чи вчинена бездіяльність визнані судом протиправними з огляду на невідповідність чинному законодавству, то суд, як виняток, за відсутності сумнівів у тому, що суб`єктом звернення (позивачем у справі) дотримано усіх визначених законом умов для отримання позитивного результату за наслідками розгляду його звернення та за умови відсутності у суб`єкта, що уповноважений прийняти відповідне рішення за наслідками звернення позивача, дискреції (можливості на власний розсуд визначити зміст рішення та обрати на підставі поданих позивачем документів один з варіантів дій), вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення. 
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти при прийнятті рішення на власний розсуд. 
Крім того, Верховний Суд, зокрема у постановах від 11 лютого 2020 року у справі №0940/2394/18, від 04 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 23 грудня 2021 року у справі №480/4737/19 дійшов подібного висновку та вказав, що адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. 
Аналогічної думки дотримується Верховний суд у постанові від 09.05.2024 у справі №580/3690/23.
Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі №209/2050/17 зазначає, що право особи на пенсію також не може залежати від встановлення усіх обставин, які мають значення для вирішення питання про призначення пенсії, і підлягає поновленню з моменту його виникнення, тобто з дня первинного звернення до пенсійного органу.
Враховуючи, що відповідачем в оскаржуваному рішенні не наведено інших специфічних доводів неможливості призначення позивачу пенсії, аніж тих, що досліджені під час розгляду справи, з метою недопущення порушення прав дитини в частині призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, належним способом захисту прав дитини є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.11.2024.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.
При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу адміністративного судочинства України, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в розмірі 1064,96 грн, що документально підтверджується квитанцією, наявною в матеріалах справи. 
Отже, оскільки позовну заяву задоволено, сплачений судовий збір за подачу позову до суду в сумі 1064,96 грн підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідач.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, код ЄДРПОУ 42098368) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 18.11.2025 №045750034996 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_3 періоди роботи відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 від 25.07.1988: з 25.07.1988 по 24.06.1989, з 14.08.1989 по 31.10.1989, з 31.07.1992 по 07.02.1994, з 11.06.1996 по 25.05.2000, з 17.08.2000 по 31.01.2001, з 01.02.2001 по 30.09.2002, з 01.10.2002 по 10.02.2003, з 03.09.2003 по 31.03.2004, з 08.12.2004 по 20.04.2005, з 03.05.2005 по 30.12.2006, та період проходження служби в армії з 18.11.1989 по 12.10.1991 відповідно до військового квитка серії НОМЕР_3 від 10.10.1989.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію ОСОБА_1 у зв`язку з втратою годувальника на утриманця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.11.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1064 (одна тисяча шістдесят чотири) грн 96 коп.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складений 06.05.2026.

Суддя О.В. Царікова