Справа № 461/8280/25 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О.В. 
Провадження № 33/811/384/26 Доповідач: Галапац І. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі: 
судді Галапаца І.І.,
розглянувши у судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 на постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 16 лютого 2026 року,
з участю прокурора – Павленка Р.І.,
правопорушниці – ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

цією постановою   ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП  та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнуто із ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 (шістсот п`ять) грн. 60 коп.
Згідно постанови судді,  ОСОБА_1 , будучи старшим державним виконавцем Личаківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка відповідно до підпункту «в» пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції», та примітки до статті 172-6 КУпАП є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією, у порушення вимог ч. 1 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції» несвоєчасно, без поважних причин, подала декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, за 2023 рік, чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 172-6 КУпАП. 
В апеляційній скарзі правопорушниця ОСОБА_1 покликається на те, що оскаржувана постанова є незаконною, необгрунтованою, постановленою з порушенням норм чинного законодавства. Звертає увагу на те, що вона несвоєчасно подала декларацію у зв`язку з тим, що була відсторонена від виконання службових обов`язків в період з травня 2023 року по грудень 2023 року, крім цього з 2023 року по 2024 року тривалий час хворіла, отримала 3 групу інвалідності, не мала належного доступу до документів, а також мали місце перебої з електропостачанням та після виявлення факту неподання декларації, вона негайно та добровільно усунула його шляхом подання такої. Вважає, що при накладенні на неї стягнення, суддя районного суду не врахувала вимоги, передбачені ст. ст. 22, 23 та 33 КУпАП, а також те, що шкоди суспільним інтересам не заподіяно та тяжких наслідків не настало, а також те, що у неї на утриманні бабця інвалід 1 групи, мама – інвалід 2 групи, які потребують стороннього догляду. 
Просить скасувати оскаржувану постанову, прийняти нову, якою визнати її винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП та на підставі ст. 22 КУпАП звільнити від адміністративної відповідальності за малозначністю вчиненого діяння, обмежившись усним зауваженням. Провадження у справі закрити. 
Заслухавши пояснення правопорушниці ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, однак, в подальшому, під час апеляційного розгляду в своїх поясненнях вину заперечила та просила задоволити її клопотання від 21 квітня 2026 року і на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження у справі закрити у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього кодексу, думку прокурора про залишення постанови місцевого суду без змін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 
Частиною 1 ст. 172-6 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 172-6 КУпАП за обставин викладених у постанові є обґрунтованим, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, яким судом першої інстанції дана належна правова оцінка, та в апеляційній скарзі не оспорюється. 
Що стосується доводів апелянта про закриття провадження стосовно неї у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, то апеляційний суд вважає такі безпідставними з огляду на наступне. 
Так,  ст. 14 КУпАП визначено, що посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.
Законом України «Про засади державної антикорупційної політики на 2021-2025 роки» (далі - Закон) від 20 червня 2022 року №2322-ІХ, який набрав чинності 10.07.2022, затверджено Антикорупційну стратегію на 2021-2025 роки та сформульовано основні принципи антикорупційної політики зокрема: забезпечення невідворотності юридичної відповідальності за корупційні та пов`язані з корупцією правопорушення, що створює додатковий стримувальний ефект для всіх суб`єктів правовідносин; формування суспільної нетерпимості до корупції, утвердження культури доброчесності та поваги до верховенства права.
Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Одним з основоположних принципів діяльності із запобігання і протидії корупції є невідворотність відповідальності за вчинення таких правопорушень, оскільки ці правопорушення несуть негативні наслідки, які можуть виявитися у підриві авторитету державних органів та органів місцевого самоврядування та зашкодити суспільним інтересам.
Застосування ст. 22 КУпАП з огляду на підвищену суспільну небезпечність адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, суттєво знижує ефективність протидії корупції, дозволяє уникнути передбаченої законом відповідальності, а відтак, застосування такої норми є неможливим.
Щодо клопотання в суді апеляційної інстанції правопорушниці ОСОБА_1 про закриття провадження у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення, то таке теж не заслуговує на увагу з наступних підстав.
 
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 цього Кодексу. 
 
Водночас, згідно ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення. 
 
Як вбачається з матеріалів справи рішення по справі про накладення на ОСОБА_1 стягнення прийнято районним судом 16 лютого 2026 року, тобто в межах строку, визначеного ч.6 ст.38 КУпАП.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що обране суддею першої інстанції адміністративне стягнення за своїм видом та мірою відповідає завданню та меті накладення адміністративного стягнення і є необхідним й достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самою правопорушницею, так і іншими особами.
Обставини, які б виключали провадження в справі, відповідно до ст. 247 КУпАП, відсутні.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд,- 

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу правопорушниці ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м.Львова від 16 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1  визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 - 6 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок – без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Галапац І.І.