ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

28 травня 2026 року 	м. Полтава	Справа №440/14659/24	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Центр харчових технологій" до Державної служби України з безпеки на транспорті, Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

1. Стислий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Центр харчових технологій" (надалі - ТОВ "ТД "Центр харчових технологій", позивач) звернулось до суду з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - Укртрансбезпека), Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті (надалі - Відділ державного нагляду (контролю) у Полтавській області), у якому позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову від 05.11.2024 №123117 про застосування адміністративно-господарського штрафу у розмірі 17000,00 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на безпідставність застосування до суб`єкта господарювання адміністративно-господарського штрафу на підставі статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" з огляду на відсутність порушення вимог наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.10.1997 №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні". За твердженням позивача, на момент проведення рейдової перевірки у водія була наявна особиста медична книжка (форма № 1-ОМК), що проігноровано посадовими особами Укртансбезпеки. 

2. Позиція відповідача. 

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с.27-37/. Свою позицію мотивувала посиланням на те, що під час проведення рейдової перевірки посадовою особою виявлено порушення позивачем, як автомобільним перевізником, вимог законодавства про автомобільний транспорт, а саме - статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.10.1997 №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні": перевезення вантажу (продуктів харчування) за відсутності на момент проведення перевірки у водія санітарної книжки з результатами медичного огляду. Представник відповідача наголосила, що доводи позивача про наявність у водія особистої медичної книжки спростовуються відеозаписом рейдової перевірки, що долучений до відзиву на позов. 

3. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників. 
Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
За відсутності клопотань сторін про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження. 

Обставини справи

18.09.2024, на підставі направлення на рейдову перевірку від 13.09.2024 № НР 000523 /а.с. 45 - зі звороту/ та щоденного графіку /а.с. 46/, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Укртрансбезпеки проведено рейдову перевірку транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ Axor 1824 д.н.з. НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , а фактично використовує ТОВ "ТД "Центр харчових технологій", на предмет дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень вантажів автомобільним транспортом. 
За результатами перевірки складено акт від 18.09.2024 №АР №013247, у якому зафіксовано порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 12.4 наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.10.1997 №363 "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні", а саме: перевезення вантажів (продуктів харчування) за відсутності на момент проведення перевірки у водія санітарної книжки з результатами медичного огляду /а.с. 46 - зі звороту/.
Водій акт перевірки підписав без зауважень та/або застережень /а.с. 46 - зі звороту/. 
Листом від 18.10.2024 вих.№91853/36/24-24 відповідач повідомив ТОВ "ТД "Центр харчових технологій" про розгляд справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, що призначена до розгляду на 05.11.2024 /а.с. 48/.
Повідомлення отримане позивачем 25.10.2024, про що свідчать дані трекінгу рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення №0600974203291 /а.с. 52/.
05.11.2024, за результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт, в.о. начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Укртрансбезпеки прийнято постанову №123117 про застосування адміністративно-господарського штрафу, якою на позивача накладено штраф на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 17000,00 грн /а.с. 44 - зі звороту/. 
Не погодившись із зазначеною постановою, позивач оскаржив її до суду.  

Норми права, якими урегульовані спірні відносини 

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (надалі - Закон №2344-ІІІ), який регулює відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень.
За змістом статті 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.
У силу статті 34 Закону №2344-III, автомобільний перевізник повинен виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до частини першої статті 48 Закону №2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
За змістом абзацу третього частини другої статті 48 Закону №2344-III документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Так, частиною першою статті 2 Закону №2344-III визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", "Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень. 
Пунктом 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, визначено, що Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні (надалі - Правила) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників. 
Пунктом 12.4 розділу 12 "Правила транспортування вантажів" Правил №363 встановлено, що водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду. 
Статтею 60 Закону №2344-III встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац третій у редакції Закону України від 03.06.2021 №1534-IX "Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань здійснення габаритно-вагового контролю").
Відповідно до пункту 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103 (далі - Положення №103, у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин), Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Віце-прем`єр-міністра з відновлення України - Міністра розвитку громад, територій та інфраструктури (далі - Міністр) і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті. 
Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Підпунктом 54 пункту 5 Положення №103 передбачено, що Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань проводить перевірки за додержанням суб`єктами господарювання, фізичними особами та юридичними особами вимог законодавства про транспорт.
Процедуру проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначено Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (надалі - Порядок №1567). 
Пунктом 15 Порядку №1567 встановлено вичерпний перелік підстав для проведення рейдової перевірки, серед яких значиться перевірка наявності визначених статтями 39 і 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом. 
Згідно з пунктом 20 Порядку №1567, виявлені під час рейдової перевірки (перевірки на дорозі) порушення вимог законодавства та норм і стандартів щодо організації перевезень автомобільним транспортом зазначаються в акті з посиланням на порушену норму. 
Пунктом 25 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається в територіальному органі Укртрансбезпеки за місцезнаходженням автомобільного перевізника або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи автомобільного перевізника) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. 
Відповідно до пунктів 26, 27 Порядку №1567, справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи автомобільного перевізника. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа автомобільного перевізника повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням або надсиланням на офіційну електронну адресу (за наявності). У разі неявки уповноваженої особи автомобільного перевізника справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник територіального органу Укртрансбезпеки або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5.

Оцінка судом обставин справи

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Предметом цього спору є правомірність постанови Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області, на підставі якої, на позивача, як на автомобільного перевізника, накладено адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. 
У силу частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Перш за все, суд зауважує, що позивач не заперечує факт того, що саме він був автомобільним перевізником у спірних відносинах. 
Відповідна обставина підтверджена копією товарно-транспортної накладної від 17.09.2024 №Р1016, що залучена до матеріалів справи /а.с. 47/.
Спірним у справі є наявність у водія транспортного засобу на момент проведення рейдової перевірки санітарної книжки з результатами медичного огляду. 
Позиція позивача у спорі полягає в тому, що чинним законодавством не передбачено оформлення санітарних книжок. Натомість, за твердженням позивача, на момент проведення перевірки у водія була наявна особиста медична книжка (форма № 1-ОМК) з відомостями про проходження медичного огляду, що проігноровано посадовими особами Укртансбезпеки. 
На противагу цим доводам представник відповідача наголошувала, що факт відсутності у водія медичної (санітарної) книжки підтверджений відеозаписом рейдової перевірки, що долучений до відзиву на позов. 
Оцінюючи наведені доводи сторін, суд враховує, що за відсутності документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення, передбачених статтею 48 Закону №2344-III зокрема, для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
При цьому до переліку інших документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, передбачених законодавством віднесено, зокрема, санітарну книжку з результатами медичного огляду у разі перевезення харчових продуктів (пункт 12.4 розділу 12 "Правила транспортування вантажів" Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363). 
Непред`явлення під час проведення перевірки, зазначених у статті 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються внутрішні перевезення вантажів, є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, що має наслідком застосування санкцій, визначених статтею 60 Закону №2344-ІІІ.
Такі висновки наведені у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №120/554/23 та враховані судом на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України. 
Тож усі обов`язкові документи, передбачені чинним законодавством, мають бути наявні у водія на момент проведення перевірки та надаватись ним посадовим особам Укртрансбезпеки. 
Суд дослідив відеозапис рейдової перевірки транспортного засобу MERCEDES-BENZ Axor 1824 д.н.з. НОМЕР_1 та встановив, що водій транспортного засобу ОСОБА_2 не повідомляв посадову особу Укртрансбезпеки про наявність у нього особистої медичної книжки (форма № 1-ОМК) з відомостями про проходження медичного огляду.
За змістом всього відеозапису водій ОСОБА_2 жодного разу не заперечував виявлене порушення та не повідомляв інспекторів про проходження медичного огляду та отримання особистої медичної книжки. 
Наведеним спростовуються доводи позивача про наявність у водія на момент проведення перевірки особистої медичної книжки (форма № 1-ОМК).
Форма первинної облікової документації № 1-ОМК "Особиста медична книжка" та Інструкція щодо її заповнення затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23.07.2002 №280.
Пунктом 12.4 розділу 12 "Правила транспортування вантажів" Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, встановлено, що водій (експедитор), зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду.
Таким чином, вказаний нормативно-правовий акт є спеціальним актом, що визначає права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - перевізників та відповідно є обов`язковим для виконання перевізниками.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про автомобільний транспорт" з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані, зокрема, здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Отже, в розумінні зазначеної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів, а також від виду перевезення внутрішнього чи міжнародного.
Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постанові Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №823/1199/17.
Аналізуючи наведені вище норми, суд дійшов висновку, що водій зобов`язаний мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху передбачені законодавством документи, на підставі яких виконує вантажні перевезення; зокрема, водій, зайнятий перевезенням харчових продуктів, повинен мати санітарну книжку з результатами медичного огляду та відповідно пред`являти її особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху.
У порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" та пункту 12.4 розділу 12 "Правила транспортування вантажів" Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, водій транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ Axor 1824, д.н.з. НОМЕР_1 , що використовує ТОВ "ТД "Центр харчових технологій", зайнятий перевезенням харчових продуктів 18.09.2024, не мав санітарної книжки з результатами медичного огляду та не пред`явив її особі, уповноваженій здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху. 
Суд також враховує, що позивач був завчасно повідомлений про час і місце розгляду справи про порушення, однак участь представника у розгляді справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт не забезпечив; факт вчинення порушення не спростував. 
Факт надання копії особистої медичної книжки (форма № 1-ОМК) ОСОБА_2 разом з позовною заявою не спростовує обставин відсутності цього документа на момент проведення рейдової перевірки, з урахуванням чого до позивача застосований адміністративно-господарський штраф у розмірі 17000,00 грн. 
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Разом з цим, як визначено частиною першою цієї статті, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
У цій справі відповідач довів належними та допустимими доказами факт вчинення відповідачем порушення вимог статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт", пункту 12.4 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 №363, щодо відсутності у водія транспортного засобу на момент проведення 18.09.2024 рейдової перевірки санітарної (медичної) книжки з результатами медичного огляду та, як наслідок, правомірність застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу на підставі абзацу третього частини першої статті 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" у розмірі 17000,00 грн.
Натомість позивач у ході розгляду справи у суді не спростував доводи контролюючого органу про вчинення ним правопорушення та не надав суду доказів на підтвердження протиправності спірного рішення суб`єкта владних повноважень.
Доводи позивача щодо наявності у водія на момент проведення перевірки особистої медичної книжки та її не врахування посадовою особою Укртрансбезпеки спростовані відеозаписом перевірки, що наданий відповідачем разом з відзивом на позов та досліджений судом. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що постанова Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Укртрансбезпеки від 05.11.2024 №123117 про застосування до ТОВ "ТД "ЦХТ" адміністративно-господарського штрафу розмірі 17000,00 грн відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України, а тому позовні вимоги про визнання її протиправною та скасування є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Зважаючи на встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини справи та враховуючи вищенаведені норми законодавства, якими урегульовано спірні відносини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ "ТД "ЦХТ".

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 3028,00 грн, що зарахований до спеціального фонду Державного бюджету /а.с. 18/. 
Відповідач доказів понесення судових витрат під час розгляду цієї справи суду не надав.
За змістом підпункту 1 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до адміністративного суду позову немайнового характеру, який подано юридичною особою, встановлюється ставка судового збору у розмірі одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
У силу положень частини першої статті 4 вказаного Закону, судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, для працездатних осіб: з 01.01.2024 - 3028,00 грн.
Як визначено частиною третьою статті 4 Закону України "Про судовий збір", при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Тож за звернення до суду через електронний кабінет користувача Електронного суду з цією позовною заявою позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 2422,40 грн (3028,00 грн х 0,8), натомість сплатив 3028,00 грн. 
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог, підстав для стягнення на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - немає.
Водночас, відповідно ж до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У випадках, установлених пунктом 1 частини першої цієї статті, судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми (частина друга статті 7 Закону України "Про судовий збір").
Згідно з частиною першою статті 143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. 
Тож надміру сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн (3028,00 грн - 2422,40 грн) слід повернути позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України.
Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд 

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Центр харчових технологій" відмовити.
Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Центр харчових технологій" з Державного бюджету України частину судового збору у розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять гривень шістдесят копійок) відповідно до платіжної інструкції від 03.12.2024 №1484. 
Рішення набирає законної сили у порядку та строки, визначені статтями 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Олександр КУКОБА