ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/772/26 Справа № 243/9400/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Агеєва О. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, військослужбовця військової частини НОМЕР_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови 02 жовтня 2025 року о 07 год. 55 хв. в м. Слов`янськ, пров. Вчительський, біля буд. 1, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen C4 Picasso, номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову, тремтіння пальців рук, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Drager 6820 та в медичному закладі у встановленому законом порядку, відмовився. Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив п. 2.5 ПДР України та скоїв правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області Агеєвої О.В. від 06 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Судовий збір не стягнуто.
З таким судовим рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що оскаржувана постанова є незаконною, прийнятою з невідповідністю висновків судді обставинам справи, а також із порушенням норм матеріального і процесуального права. Вважає, що у матеріалах справи відсутні докази його належного повідомлення про дату, час та місце судового розгляду. Зазначає, що судові повістки або повідомлення в інший спосіб він не отримував, а матеріали справи не містять доказів його належного повідомлення. Вказує, що поліцейськими було порушено порядок огляду на стан сп`яніння, у зв`язку з чим такий огляд є недійсним, а протокол є недопустимим доказом. Зазначає, що жодного направлення до медичного закладу м. Слов`янська у його присутності поліцейськими не складалось. Вважає, що у протоколі про адміністративне правопорушення відсутній опис його дій, які б свідчили про ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння. Вказує, що його не було відсторонено від керування транспортним засобом та не вилучено посвідчення водія, що, на його думку, у сукупності з іншими доказами свідчить про невідповідність дій поліцейського процедурі оформлення матеріалів за ст. 130 КУпАП. Зазначає, що у матеріалах справи відсутнє підтвердження будь-якої законної причини зупинки його автомобіля, а поліцейський не повідомив таку причину, чим порушив вимоги ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». Вказує, що працівниками поліції порушено порядок відеофіксації події, оскільки фіксація здійснювалась частково, відеозапис не був безперервним, а також, на його думку, проводився за допомогою неідентифікованих відеопристроїв. Просить скасувати оскаржувану постанову суду та закрити адміністративну справу щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.
Сторони про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДД України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії АБА №093539 від 02 жовтня 2025 року, складеним уповноваженою посадовою особою у встановленому порядку; направленням на медичний огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.10.2025 року; рапортом поліцейського Батальйону патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області Департаменту патрульної поліції Попченка І. від 02.10.2025 року; роздруківкою орієнтування щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного у вчиненні злочину; диском з відеозаписами події.
Проаналізувавши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежне повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими та безпідставними.
Апеляційним судом встановлено, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №093539 від 02 жовтня 2025 року ОСОБА_1 були роз`яснені права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 268 КУпАП, положення ст. 63 Конституції України, а також роз`яснено, що судовий розгляд адміністративних матеріалів стосовно нього буде здійснюватися у Слов`янському міськрайонному суді Донецької області. Від підпису протоколу ОСОБА_1 відмовився.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був обізнаний про складання щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП та направлення матеріалів для розгляду до суду, однак у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, письмових заперечень, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи не подав.
Відповідно до вимог ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Разом з тим, під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи та якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому ч. 2 ст. 268 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, при розгляді справи за ст. 130 КУпАП.
Особи, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, розпоряджаються своїми правами на власний розсуд, однак користуватися ними повинні сумлінно, у межах процесуального закону, відповідно до їх призначення і тією мірою та в тих формах, які необхідні для досягнення мети провадження у справі.
За таких обставин апеляційний суд вважає правильним розгляд справи судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , оскільки останній був обізнаний про складення щодо нього адміністративних матеріалів, мав можливість реалізувати свої процесуальні права, однак не вжив заходів для участі у судовому розгляді та не подав клопотання про його відкладення. Наявних у справі доказів було достатньо для прийняття законного та обґрунтованого рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення поліцейськими порядку огляду на стан сп`яніння, зокрема про те, що направлення до медичного закладу на місці події ОСОБА_1 не пред`являлось та не вручалось, апеляційний суд вважає їх безпідставними.
Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» встановлено порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння. З аналізу вказаного порядку вбачається, що направлення водія до закладу охорони здоров`я оформлюється у разі направлення його для проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі.
Як встановлено апеляційним судом, у ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкіряного покрову, тремтіння пальців рук. Наявність цих ознак давала поліцейським законні підстави вимагати від водія проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатору Drager 6820, так і в медичному закладі у встановленому законом порядку. Тому посилання апелянта на те, що направлення до медичного закладу йому не пред`являлось або не вручалось, не спростовує встановлений факт його відмови від проходження огляду.
Крім того, у матеріалах справи наявне направлення на медичний огляд водія з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 02.10.2025 року, яке було оцінене апеляційним судом у сукупності з протоколом про адміністративне правопорушення, рапортом поліцейського та відеозаписами події.
Доводи апелянта про відсутність у нього ознак алкогольного сп`яніння та пояснення причин, з яких, на його думку, такі ознаки могли бути помилково сприйняті поліцейськими, не спростовують факту їх виявлення працівниками поліції безпосередньо під час спілкування з водієм. Саме наявність таких ознак, а не підтверджений стан сп`яніння, є підставою для законної вимоги поліцейського пройти огляд у встановленому порядку.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду підтверджується не лише письмовими доказами, а й відеофіксацією, згідно з якою водій на законну вимогу працівника поліції відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 130 КУпАП для настання адміністративної відповідальності не має правового значення причина відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, за виключенням обставин, передбачених ст. 17 КУпАП. Таких обставин у цій справі апеляційним судом не встановлено.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення не містить опису дій ОСОБА_1 , які б свідчили про ухилення від проходження огляду, апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за це правопорушення; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та інші відомості, необхідні для вирішення справи.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії АБА №093539 від 02 жовтня 2025 року вбачається, що в ньому зазначено місце, час та суть адміністративного правопорушення, а саме те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Citroen C4 Picasso, номерний знак НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою газоаналізатору Drager 6820 і в медичному закладі у встановленому законом порядку.
Таким чином, суть правопорушення у протоколі викладена достатньо повно для розуміння змісту обвинувачення, реалізації права на захист та перевірки наявності складу адміністративного правопорушення. Окремий розширений опис поведінки водія щодо «ухилення» від огляду не є обов`язковою умовою допустимості протоколу, оскільки у цій справі ОСОБА_1 інкриміновано саме відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Отже, твердження апелянта про недопустимість протоколу з цієї підстави є необґрунтованими та не спростовують встановлених у справі обставин.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом та не вилучено посвідчення водія, апеляційний суд вважає їх такими, що не впливають на правильність висновків про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Відсторонення водія від керування транспортним засобом є заходом забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Незастосування такого заходу або відсутність у матеріалах справи окремого документа про його застосування саме по собі не спростовує факту керування транспортним засобом, наявності у водія ознак алкогольного сп`яніння та його відмови від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Твердження апелянта про те, що невідсторонення від керування свідчить про відсутність у нього ознак сп`яніння, є припущенням та не підтверджується матеріалами справи. Встановлені поліцейськими ознаки алкогольного сп`яніння, законна вимога пройти огляд і відмова ОСОБА_1 від його проходження підтверджені сукупністю доказів, зокрема протоколом, направленням на медичний огляд, рапортом поліцейського та відеозаписами події.
Тому доводи апеляційної скарги у цій частині є необґрунтованими та безпідставними.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність законної причини зупинки транспортного засобу, апеляційний суд зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження.
Із матеріалів справи вбачається, що серед доказів наявна роздруківка орієнтування щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного у вчиненні злочину, а також диск з відеозаписами події. Вказані матеріали були досліджені апеляційним судом у сукупності з іншими доказами та не дають підстав вважати, що зупинка транспортного засобу ОСОБА_1 була безпідставною.
Щодо доводів апеляційної скарги про порушення порядку відеофіксації, неповноту відеозапису та неможливість його використання як доказу, апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.
Матеріали справи містять диск з відеозаписами події. Апеляційний суд не має сумнівів щодо достовірності наявних у матеріалах справи відеозаписів, оскільки апелянтом не надано жодних доказів їх монтажу, підробки або невідповідності фактичним обставинам справи. Наведені ним міркування з цього приводу мають суб`єктивний характер.
Відеозаписи як докази отримані в порядку, визначеному законом, зокрема ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» та ст. 251 КУпАП, відповідно до яких доказами є, зокрема, показання технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису. Їх зміст з точки зору належності та допустимості оцінюється судом не ізольовано, а в сукупності з усіма іншими доказами у справі.
Долучений до матеріалів справи відеозапис дає можливість дослідити обставини події, перебіг спілкування ОСОБА_1 з працівниками поліції, наявність вимоги пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та відмову водія від такого огляду. При цьому відеозапис не є єдиним доказом у справі, а узгоджується з протоколом про адміністративне правопорушення, направленням на медичний огляд, рапортом поліцейського та іншими матеріалами справи.
Саме по собі посилання апелянта на те, що відеозапис є нетривалим, неповним або не містить усіх моментів події, не спростовує обставин, які підтверджені сукупністю належних та допустимих доказів. Підстав для визнання відеозапису недопустимим доказом апеляційний суд не встановив.
Таким чином, доводи апеляційної скарги про наявність численних процесуальних порушень під час оформлення матеріалів справи, недопустимість доказів та відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення не ґрунтуються на фактичних обставинах справи та спростовуються дослідженими доказами.
Наведені апелянтом аргументи зводяться до власного тлумачення норм законодавства та незгоди з прийнятим судовим рішенням, однак не містять даних про такі істотні порушення норм матеріального чи процесуального права, які могли б бути підставою для скасування постанови суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги є неспроможними, не підтверджені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим апеляційний суд їх відхиляє.
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді міського суду відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 06 січня 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо ОСОБА_1 залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя