Справа № 476/644/25
Провадження № 2/476/40/2026

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.05.2026 року       с-ще Єланець
Єланецький районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого - судді      Чернякової Н.В.
за участю секретаря      Слободніченко В.А.
представника позивача Кулик О.В., відповідача ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконфереції у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди

В С Т А Н О В И В :

10.09.2025 року представник позивача Пономаренко Л.В. звернулася в суд з позовом в інтересах АТ "Миколаївобленерго" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 06.04.2025 року о 20:30 год. в с. Дружелюбівка по вул. Квітневій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив наїзд на електроопору, в результаті чого пошкодив її. 06.05.2025 року постановою судді Єланецького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. В результаті дорожньо-транспортної пригоди електрична опора № 11 Л-3 на повітряній лінії електричних мереж, яка входить до складу основних засобів «ПЛ-0,4 кВ ТП?310371 с. Дружелюбівка» та обліковується на балансі АТ «Миколаївобленерго» була пошкоджена та підлягала заміні. Розмір шкоди завданої діями відповідача складає 22763,94 грн., яка у добровільному порядку ним не відшкодована.
Посилаючись на положення ст. ст. 22, 1166 ЦК України, просила стягнути з відповідача на користь АТ «Миколаївобленерго» 22763,94 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди та 2422,40 грн. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх повністю. 
В судовому засіданні відповідач просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що АТ «Миколаївобленерго» просить суд стягнути з нього 22763,94 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06.04.2025 року. Між тим, цивільно-правова відповідальність була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 225783400, згідно даного полісу цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ НАСК "ОРАНТА", забезпечений транспортний засіб - автомобіль AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 . Даним полісом встановлено ліміт відповідності страхової компанії за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 320000 грн. та за шкоду заподіяну майну - 160000 грн. Проте, позивачем не було залучено співвідповідача ПАТ НАСК "ОРАНТА", який є страховиком за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 225783400. Також позивачем не надано відомостей про те, чи зверталося АТ «Миколаївобленерго» до страхової компанії з вимогою про відшкодування коштів чи виплачені страховою компанією будь-які кошти на їх користь в поза процесуальний спосіб.
Вислухавши представника позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого висновку.
Так, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.04.2025 року о 20:30 год. в с. Дружелюбівка по вул. Квітневій відповідач ОСОБА_1 , керуючи автомобілем AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не обрав безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив наїзд на електроопору, в результаті чого пошкодив її. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пп. «б» п. 2.3, п. 12.1 Правил дорожнього руху.
06.05.2025 року постановою судді Єланецького районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
У зв`язку з цим, факт завдання шкоди позивачу, як потерпілому в ДТП з вини відповідача, яка визнана останнім під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, є преюдиціальним та доказуванню не підлягає.
Із матеріалів справи слідує, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди електрична опора № 11 Л-3 на повітряній лінії електричних мереж, яка входить до складу основних засобів «ПЛ-0,4 кВ ТП?310371 с. Дружелюбівка» та обліковується на балансі АТ «Миколаївобленерго» була пошкоджена та підлягала заміні. 
Відповідно до довідки про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за квітень 2025 року розмір завданих збитків товариству, спричинених пошкодженням об`єктів електроенергетики, склав 22763,94 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході розгляду справи, цивільно-правова відповідальність відповідача була забезпечена полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР № 225783400. Згідно даного полісу цивільно-правова відповідальність на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у ПАТ НАСК "ОРАНТА", забезпечений транспортний засіб - автомобіль AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 . Даним полісом встановлено ліміт відповідальності страхової компанії за шкоду заподіяну життю і здоров`ю - 320000 грн. та за шкоду заподіяну майну - 160000 грн.
АТ «Миколаївобленерго» просить суд стягнути з відповідача 22763,94 грн. в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06.04.2025 року.
Між тим, разом із покладанням на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди (статті 1166, 1188 ЦК України) правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).
Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина 1 статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).
До сфери обов`язкового страхування відповідальності на час виникнення спірних правовідносин належала цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), який був чинним на день дорожньо-транспортної пригоди 29 вересня 2019 року, а тому регулює спірні правовідносини.
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3, тут і далі в редакції закону, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Як передбачено пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону Закон № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.2. зазначеної статті передбачено, що до заяви додається також певний перелік документів, що підтверджують право на отримання страхового відшкодування.
Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування (пункт 34.1 статті 34 Закону № 1961-IV).
В силу вимог статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Як стверджує позивач, електрична опора № 11 Л-3 на повітряній лінії електричних мереж, яка входить до складу основних засобів «ПЛ-0,4 кВ ТП?310371 с. Дружелюбівка», яка обліковується на балансі АТ «Миколаївобленерго» пошкоджена внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 06 квітня 2025 року, з вини відповідача ОСОБА_1 .
Із матеріалів справи слідує, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував відповідач, була застрахована станом на 06.04.2025 року у ПАТ НАСК "ОРАНТА" (номер полісу обов`язкового страхування 225783400).
За такого, дорожньо-транспортна пригода, що сталася 06 квітня 2025 року за участю відповідача є страховим випадком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Тому висновок апеляційного суду про абсолютність права потерпілого на відшкодування шкоди саме за рахунок особи, яка завдала шкоди, є помилковим.
Враховуючи розподіл у деліктному зобов`язанні між винуватцем ДТП (страхувальником) і страховиком (МТСБУ) обов`язку з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації наземних транспортних засобів, а також те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем має визначені законом межі та порядок реалізації, Велика Палата Верховного Суду відступає від висновку Верховного Суду України про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована (постанови Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі №6-2808цс15, від 14 вересня 2016 року у справі №6-725цс16, від 26 жовтня 2016 року у справі №6-954цс16)».
З огляду на зазначене, у позивача, який вважає, що внаслідок взаємодії із транспортним засобом під керуванням відповідача йому завдано майнової шкоди, відсутнє альтернативне право як потерпілого в цій справі обирати особу, до якої можна звернутись із вимогою про виплату відшкодування.
Велика Палата Верховного Суду в постановах від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) (пункт 59), від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.
Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника».
Із матеріалів справи слідує, що доказів на підтвердження звернення позивача до страхової компанії, в якій було застраховано цивільну відповідальність відповідача як володільця наземного транспортного засобу, з повідомленням про ДТП, результати розгляду такого повідомлення страховиком, відомостей про банкрутство цієї страхової компанії, позивач суду не надав.
Відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.
Згідно ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси, і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.
Згідно з частиною першою статті 51 ЦПК України суд має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
За змістом наведеної норми цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункти 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 39), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 75), від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (пункт 54) та 13 жовтня 2020 року у справі № 640/22013/18 (пункт 31)).
Таким чином, якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд відмовляє в задоволенні позову.
У постанові Верховного Суду від 17 травня 2021 року у справі № 309/2340/15 (провадження № 61-16776св20) вказано, що для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за цим позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. […] Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Отже, належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18).
Враховуючи вищевказані обставини, суд прийшов до висновку, що саме страхова компанія ПАТ НАСК "ОРАНТА", з якою було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо транспортного засобу AUDI А6, державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 06 квітня 2025 року, є належним відповідачем у справі щодо позовних вимог про відшкодування шкоди в межах ліміту відповідальності страховика (в межах страхової суми).
Таким чином, саме пред`явлення позову не до страхової компанії є підставою для відмови у позові.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають відшкодуванню на користь позивача судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

У задоволенні позову акціонерного товариства "Миколаївобленерго" до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 15.05.2026 року.

Суддя              Н.В.Чернякова