УХВАЛА

28 травня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/4388/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Багай Н. О. – головуючої, Дроботової Т. Б., Чумака Ю. Я.,

розглянувши матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України

на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі

за позовом Міністерства оборони України 

до Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель"

про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

14.05.2026 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 (повний текст складено 23.04.2026) та рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі № 910/4388/24. Вказана касаційна скарга була подана 13.05.2026 через підсистему "Електронний суд".

У касаційній скарзі Міністерство оборони України також виклало клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання цієї касаційної скарги до ухвалення Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду постанови в цій справі та клопотання про розгляд справи № 910/4388/24 в закритому судовому засіданні. 

Перевіривши матеріали касаційної скарги Міністерства оборони України, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке. 

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно із частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, – у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установив Верховний Суд, Міністерство оборони України подало позовну заяву у 2024 році, відповідно до якої предметом позову є вимоги майнового характеру про стягнення з Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" 120 351 986,60 грн попередньої оплати, 43 280 810,30 грн пені та 16 646 465,50 грн штрафу за прострочення поставки товару понад 30 діб.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 19.09.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 910/4388/24, позов Міністерства оборони України задоволено частково; стягнуто з Державного підприємства Міністерства оборони України "Агенція оборонних закупівель" на користь Міністерства оборони України 120 351 986,60 грн попередньої оплати, 41 853 970,40 грн пені та 16 646 465,50 грн штрафу; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Міністерство оборони України в касаційній скарзі просить Суд скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 у справі № 910/4388/24 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог Міністерства оборони України в повному обсязі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру судовий збір становив 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини 4 статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі, якщо скаргу (заяву) подано про перегляд судового рішення в частині позовних вимог (сум, що підлягають стягненню за судовим рішенням), судовий збір за подання скарги (заяви) вираховується та сплачується лише щодо перегляду судового рішення в частині таких позовних вимог (оспорюваних сум).

Таким чином, Міністерства оборони України оскаржує судові рішення в частині відмови у стягненні 1 426 839,90 грн, а тому 1,5 % ціни позову становить 21 402,60 грн (1 426 839,90 грн х 1,5 %).

Згідно з підпунктом 7 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Відповідно до частини 3 статті 4 Закону України "Про судовий збір" при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною 2 цієї статті, в електронній формі – застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Тому, звертаючись із касаційною скаргою, скаржник мав сплатити судовий збір у розмірі 34 244,16 грн, розрахований за формулою: 21 402,60 грн х 200 % х 0,8, де 21 402,60 грн – 1,5 % від ціни позовної вимоги майнового характеру, що оскаржується; 200 % – ставка судового збору за подання касаційної скарги; 0,8 – коефіцієнт для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 

Однак Міністерство оборони України доказів сплати судового збору до касаційної скарги не додало. Натомість скаржник звернувся до суду з клопотанням про відстрочення сплати судового збору. Обґрунтовуючи вказане клопотання, скаржник зазначає, що Міністерство оборони є центральним органом виконавчої влади і військового управління. Відповідно до статті 10 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України забезпечує життєдіяльність Збройних Сил України, їх функціонування, бойову та мобілізаційну готовність, боєздатність, підготовку до виконання покладених на них завдань, комплектування особовим складом та його підготовку, постачання озброєння та військової техніки, підтримання справності, технічної придатності та модернізації зазначеного озброєння і техніки, матеріальних, фінансових, інших ресурсів та майна згідно з потребами, визначеними Генеральним штабом Збройних Сил України та в межах коштів, передбачених Державним бюджетом України, здійснює контроль за їх ефективним використанням, організовує виконання робіт і надання послуг в інтересах Збройних Сил України. Як відмічає скаржник, відповідно до статті 2 Закону України "Про оборону України" та статті 15 Закону України "Про Збройні Сили України" фінансування потреб національної оборони та Збройних Сил України здійснюється виключно за рахунок Державного бюджету України. 

При цьому, як зазначає скаржник, Міністерство оборони України є бюджетною установою та сплата судового збору здійснюються структурним підрозділом – Департаментом фінансів Міністерства оборони України, через органи державного казначейства України. Тому, обслуговування платежів є тривалішим у часі в порівнянні зі звичайним банківським обслуговуванням. Разом із тим Міністерство оборони України зазначає, що ним вживаються усі заходи спрямовані на оплату судового збору за подання цієї касаційної скарги, однак станом на момент подання касаційної скарги надати Суду докази сплати судового збору скаржник не має можливості. Ураховуючи наведене, скаржник зазначає про необхідність додаткового часу для оплати судового збору за подання касаційної скарги у встановленому законом розмірі, у зв`язку із чим просить Суд відстрочити сплату судового збору до ухвалення Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду рішення в цій справі.

Розглянувши клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору, колегія суддів зазначає таке.

Умови відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати встановлені статтею 8 Закону України "Про судовий збір".

За змістом частини 1 статті 8 Закону України "Про судовий збір", ураховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, за таких умов:
1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу; або
2) особами, які подають позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу, є:
а) військовослужбовці;
б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів;
в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю;
г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї;
ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або
3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю; або
4) заявником (позивачем) у межах справи про банкрутство (неплатоспроможність) є юридична або фізична особа, у тому числі фізична особа - підприємець, яка перебуває у судових процедурах розпорядження майном, санації або реструктуризації боргів, за клопотанням арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією) або боржника.

Згідно із частиною 2 статті 8 цього Закону суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині 1 цієї статті.

При цьому колегія суддів ураховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду викладену в постанові від 21.01.2026 у справі № 925/1293/19 щодо невідповідності вимогам Європейської конвенції з прав людини висновку національних судів України про неможливість застосування статті 8 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI (у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII, яка набрала чинності 15.12.2017) в частині відстрочення / звільнення від сплати судового збору юридичних осіб.

Водночас згідно із частиною 3 статті Закону України "Про судовий збір" при визначенні майнового стану особи для цілей цієї статті суд може враховувати інформацію про розмір доходів за попередній календарний рік, перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, наявність у власності нерухомого, рухомого майна та/або іншого цінного майна, а також інші обставини, які мають значення для оцінки майнового стану особи.

Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ у справі "Княт проти Польщі" (Kniat v. Poland) від 26.07.2005, пункт 44; рішення ЄСПЛ у справі "Єдамскі та Єдамска проти Польщі" (Jedamski and Jedamska v. Poland) від 26.07.2005, пункти 63, 64).

Ураховуючи наведене, особа, яка заявляє відповідне клопотання, зокрема, про відстрочення сплати судового збору, повинна надати докази того, що її майновий стан об`єктивно перешкоджає сплаті нею судового збору у встановленому розмірі.

Однак Міністерство оборони України, звертаючись із клопотанням про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги, не надало жодних доказів на підтвердження того, що майновий стан скаржника перешкоджає сплаті судового збору.

Верховний Суд зазначає, що необхідність сплати судового збору є певним обмеженням при зверненні до суду, однак таке обмеження є загальним для всіх суб`єктів та узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою однією з засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За змістом частини 4 статті 11 Господарського процесуального кодексу України Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ в рішенні "Креуз проти Польщі" у справі 28249/95 від 19.06.2001 зазначив, що вимога сплати зборів цивільними судами у зв`язку з поданням позовів, які вони мають розглянути, не може вважатися обмеженням права доступу до суду, яке є саме по собі таким, що суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Отже, клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі № 910/4388/24 не може бути задоволене судом, оскільки скаржник не надав жодних доказів на підтвердження неможливості сплати судового збору.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини 6 статті 6 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу.

Згідно із частиною 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги Міністерству оборони України необхідно подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору в установленому законом порядку та розмірі 34 244,16 грн за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір".

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Верховний Суд звертає увагу скаржника на те, що відповідно до частини 9 статті 42 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо позов, апеляційна, касаційна скарга подані до суду в електронній формі, позивач, особа, яка подала скаргу, мають подавати до суду заяви по суті справи, клопотання та письмові докази виключно в електронній формі, крім випадків, коли судом буде надано дозвіл на їх подання в паперовій формі.

Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

1. Відмовити в задоволенні клопотання Міністерства оборони України про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі № 910/4388/24.

2. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на постанову Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 та рішення Господарського суду міста Києва від 19.09.2024 у справі № 910/4388/24 залишити без руху та надати строк на усунення недоліків протягом десяти днів із дня вручення цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуюча Н. О. Багай

Судді Т. Б. Дроботова

Ю. Я. Чумак