Справа № 560/22239/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

03 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом Колективного підприємства "Хмельницька меблева фабрика" до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради, , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меблевий-2019» про визнання протипранвим та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Колективне підприємство «Хмельницька меблева фабрика» (далі – позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Хмельницької міської ради (далі – відповідач), у якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 «Про проведення демонтажу самовільно встановлених шлагбаума та стовпчиків, що розташовані по вул. Старокостянтинівське шосе, 26».
Ухвалою суду від 30.12.2025 заяву Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» про забезпечення позову задоволено.
Зазначеною ухвалою суду зупинено дію рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 560/22239/25 та заборонено Виконавчому комітету Хмельницької міської ради, комунальному підприємству «Хмельницькбудзамовник» і будь-яким іншим уповноваженим особам вчиняти дії, спрямовані на виконання цього рішення, а саме демонтаж установлених шлагбаума та стовпчиків, що розташовані по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 у місті Хмельницькому.
Ухвалою суду від 31.12.2025 відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 16.02.2026 клопотання представника ОСББ «Меблевий-2019» задоволено та залучено Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меблевий-2019» до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Згідно із заявами по суті справи, позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з огляду на таке. 
Позивач вважає рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
На обґрунтування позову зазначає, що Колективне підприємство «Хмельницька меблева фабрика» є постійним користувачем земельної ділянки по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 у місті Хмельницькому, кадастровий номер 6810100000:01:005:0553, площею 0,6432 га.
Наголошує, що спірні шлагбаум та стовпчики розташовані в межах земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні. 
На думку позивача, відповідач не довів, що ці об`єкти встановлені на землях загального користування, за межами земельної ділянки позивача або на земельній ділянці, яка не перебуває у користуванні позивача.
Також позивач зазначає, що 09.07.2025 звертався до Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради із заявою щодо погодження встановлення шлагбаума або надання обґрунтованої відмови. 
Стверджує, що у відповідь Управління архітектури та містобудування повідомило, що на території Хмельницької міської територіальної громади відсутній порядок надання дозволів на встановлення шлагбаумів, у зв`язку з чим надати дозвіл на встановлення шлагбаума за адресою вул. Старокостянтинівське шосе, 26 немає можливості.
На думку позивача, за відсутності спеціального нормативного порядку надання дозволів на встановлення шлагбаумів відповідач не мав правових підстав визнавати шлагбаум самовільно встановленим лише з мотивів відсутності дозволу, порядок отримання якого не був визначений.
Вказує, що оскаржуване рішення є невмотивованим, не містить конкретного опису порушення, не зазначає, які саме норми права порушив позивач, не встановлює особу, яка встановила спірні об`єкти, не містить правової оцінки належності шлагбаума до огорожі, технічного засобу регулювання дорожнього руху, малої архітектурної форми або іншого елемента благоустрою.
Посилається на те, що відповідач не пояснив, чому саме Порядок влаштування огорож земельних ділянок на території Хмельницької міської територіальної громади може бути застосований до шлагбаума та стовпчиків.
Позивач звертає увагу на те, що постанова адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Хмельницької міської ради № 15-Б від 22.07.2025, винесена щодо ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП у зв`язку з епізодом пошкодження асфальтобетонного покриття для встановлення засобу обмеження руху, була скасована рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2025 у справі № 686/21871/25, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Окремо позивач зазначає, що відповідач не подав належних доказів того, що оскаржуване рішення прийнято на підставі повного, належного та об`єктивного з`ясування обставин, а також не довів, що до прийняття рішення були застосовані або хоча б розглянуті менш обтяжливі заходи реагування.
Відповідно до заяв по суті справи, відповідач проти позову заперечує та просить у його задоволенні відмовити з огляду на таке. 
Вказує, що земельна ділянка по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 після поділу має кадастровий номер 6810100000:01:005:0553 та площу 6432 кв. м. При цьому, в межах цієї земельної ділянки розташована будівля, у якій знаходяться квартири членів ОСББ «Меблевий-2019».
На думку відповідача, встановлення шлагбаума та стовпчиків обмежує доступ мешканців будинку до житла, може перешкоджати проїзду пожежної та іншої спеціальної техніки, а також створює перешкоди у користуванні відповідною територією.
Відповідач посилається на те, що до міського голови надходило звернення ОСББ «Меблевий-2019» щодо демонтажу шлагбаума та відновлення пошкодженого асфальтобетонного покриття. Крім того, органами міської ради проводилося обстеження, за результатами якого встановлено самовільне пошкодження асфальтобетонного покриття для облаштування засобу обмеження руху.
Відповідач стверджує, що рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 прийнято на підставі матеріалів Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради, акта обстеження, звернень мешканців і ОСББ, а також у межах повноважень виконавчого комітету у сфері благоустрою.
Відповідач посилається, зокрема на положення Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій», Правила благоустрою Хмельницької міської територіальної громади та Порядок влаштування огорож земельних ділянок на території Хмельницької міської територіальної громади.
У запереченнях проти позову третя особа - ОСББ «Меблевий-2019» - просить відмовити у задоволенні позову.
Зазначає, що багатоквартирний будинок, у якому знаходяться квартири його членів, розташований по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 у місті Хмельницькому. За планово-картографічними матеріалами будівля з житловими квартирами членів ОСББ розміщена в межах земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:005:0553.
Вказує, що шлагбаум і стовпчики обмежують доступ мешканців до житла, перешкоджають в`їзду та виїзду транспорту, створюють перешкоди для проїзду аварійних та екстрених служб, а також порушують права співвласників багатоквартирного будинку.
ОСББ також посилається на те, що дозвільні або погоджувальні документи на встановлення шлагбаума та стовпчиків не отримувалися. 
На думку третьої особи, шлагбаум є засобом організації або обмеження дорожнього руху, а тому його встановлення потребувало погодження з уповноваженими органами, зокрема з органами місцевого самоврядування та Національною поліцією.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Предметом спору у цій справі є правомірність рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 «Про проведення демонтажу самовільно встановлених шлагбаума та стовпчиків, що розташовані по вул. Старокостянтинівське шосе, 26».
Зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що Виконавчий комітет Хмельницької міської ради вирішив провести демонтаж самовільно встановлених шлагбаума та стовпчиків, що розташовані по вул. Старокостянтинівське шосе, 26; доручити комунальному підприємству «Хмельницькбудзамовник» як виконавцю послуг виконати демонтаж шлагбаума та стовпчиків; доручити цьому підприємству прийняти на зберігання матеріали, отримані внаслідок демонтажу, зі складанням відповідного акта; у разі неможливості демонтажу в цілісному вигляді провести розділення шлагбаума та стовпчиків на конструктивні елементи; рекомендувати ХКП «Муніципальна дружина» та Хмельницькому районному управлінню поліції забезпечити дотримання громадського порядку під час демонтажу.
У преамбулі рішення № 1721, зокрема зазначено, що його прийнято за результатами розгляду матеріалів Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради та акта обстеження щодо виявлення незаконно встановленого шлагбаума та стовпчиків по вул. Старокостянтинівське шосе, 26.
Також рішення містить загальні посилання на Земельний кодекс України, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядок влаштування огорож земельних ділянок на території Хмельницької міської територіальної громади.
Разом із тим, зі змісту рішення № 1721 не вбачається, які саме статті, частини, пункти чи абзаци зазначених нормативно-правових актів застосував відповідач, яку саме норму порушено, яким чином шлагбаум і стовпчики кваліфіковано як об`єкт, що підлягає демонтажу, та хто саме визначений особою, яка вчинила порушення.
Земельна ділянка по вул. Старокостянтинівське шосе, 26 у місті Хмельницькому має кадастровий номер 6810100000:01:005:0553, площу 0,6432 га та належить до земель житлової та громадської забудови.
Цільове призначення земельної ділянки - 03.10, для будівництва та обслуговування адміністративних будинків, офісних будівель компаній, пов`язаних з отриманням прибутку.
Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку підтверджується, що земельна ділянка з кадастровим номером 6810100000:01:005:0553 утворена внаслідок поділу земельної ділянки з кадастровим номером 6810100000:01:005:0433.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником земельної ділянки 6810100000:01:005:0553 є Хмельницька міська рада, а правокористувачем - Колективне підприємство «Хмельницька меблева фабрика».
Вид речового права - право постійного користування земельною ділянкою. 
Підставою державної реєстрації зазначено державний акт на право постійного користування землею серії І-ХМ № 001726 від 01.02.1996.
З відповіді Управління земельних ресурсів Хмельницької міської ради № Б-3622-25 від 11.07.2025 встановлено, що попередня земельна ділянка 6810100000:01:005:0433 площею 6834 кв. м перебувала у постійному користуванні Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика».
Рішенням Хмельницької міської ради № 9 від 09.05.2025 погоджено поділ цієї ділянки на земельну ділянку № 1 площею 402 кв. м з кадастровим номером 6810100000:01:005:0552 та земельну ділянку № 2 площею 6432 кв. м з кадастровим номером 6810100000:01:005:0553.
Цим же рішенням припинено право користування Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» земельною ділянкою 6810100000:01:005:0552 площею 402 кв. м.
Станом на 10.07.2025 у постійному користуванні Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» перебувала земельна ділянка 6810100000:01:005:0553 площею 6432 кв. м.
У тій самій відповіді Управління земельних ресурсів зазначено, що за планово-картографічними матеріалами будівля, у якій знаходяться житлові квартири членів ОСББ «Меблевий-2019», розміщена в межах земельної ділянки 6810100000:01:005:0553.
Отже, станом на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач мав можливість встановити та врахувати обставину, що спір стосується об`єктів, розташованих на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні позивача, але одночасно в межах тієї самої земельної ділянки розміщена будівля з житловими квартирами членів ОСББ «Меблевий-2019».
З матеріалів справи також встановлено, що 09.07.2025 Колективне підприємство «Хмельницька меблева фабрика» звернулося до Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради із заявою № 05/07, у якій просило розглянути можливість погодження встановлення шлагбаума за адресою: вул. Старокостянтинівське шосе, 26, або надати обґрунтовану відмову.
Листом від 14.07.2025 Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради повідомило, що на території Хмельницької міської територіальної громади відсутній порядок надання дозволів на встановлення шлагбаумів, у зв`язку з чим надати дозвіл на встановлення шлагбаума за цією адресою немає можливості.
Водночас, Управління архітектури та містобудування зазначило про існування Порядку влаштування огорож земельних ділянок на території Хмельницької міської територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 468 від 14.06.2018, у редакції рішення виконавчого комітету Хмельницької міської ради № 333 від 08.04.2021.
З матеріалів справи вбачається, що ОСББ «Меблевий-2019» зверталося до Хмельницької міської ради із заявою про демонтаж шлагбаума, встановленого у дворі по вул. Старокостянтинівське шосе, 26, та про відновлення пошкодженого асфальтобетонного покриття земельної ділянки 6810100000:01:005:0553.
У заяві ОСББ зазначало, що 03.07.2025 у дворі будинку № 26 розпочато роботи зі встановлення шлагбаума, який, на думку заявника, перешкоджає в`їзду та виїзду власникам квартир, обмежує доступ до житла та може ускладнювати проїзд транспортних засобів, у тому числі транспортних засобів екстрених служб.
Управління з питань екології та контролю за благоустроєм Хмельницької міської ради розглядало звернення ОСББ «Меблевий-2019» щодо встановлення шлагбаума та пошкодження асфальтобетонного покриття.
У відповіді цього управління зазначено, що за результатами обстеження з виїздом на місце виявлено самовільне пошкодження асфальтобетонного покриття для облаштування засобу обмеження руху, а на представника КП «Хмельницька меблева фабрика» складено протокол про адміністративне правопорушення, який направлено на розгляд адміністративної комісії.
09.07.2025 Управлінням з питань екології та контролю за благоустроєм Хмельницької міської ради складено протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ст. 152 КУпАП у зв`язку з пошкодженням асфальтобетонного покриття з метою встановлення засобу обмеження дорожнього руху - шлагбаума.
Постановою адміністративної комісії при Виконавчому комітеті Хмельницької міської ради № 15-Б від 22.07.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1360 грн.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2025 у справі № 686/21871/25 позов ОСОБА_1 задоволено, постанову адміністративної комісії № 15-Б від 22.07.2025 скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
У зазначеному рішенні Хмельницький міськрайонний суд дійшов висновку, що не доведено, що саме ОСОБА_1 допустив пошкодження дороги або встановлення засобу обмеження руху. Також суд установив, що ОСОБА_1 не перебував у трудових чи цивільно-правових відносинах із Колективним підприємством «Хмельницька меблева фабрика».
Зазначене рішення Хмельницького міськрайонного суду ухвалено 01.12.2025, тобто до прийняття Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради оскаржуваного рішення № 1721 від 11.12.2025.
З матеріалів справи також встановлено, що Хмельницьке районне управління поліції зверталося до Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Хмельницької міської ради щодо перевірки встановлення шлагбаума на в`їзді до прибудинкової території по вул. Старокостянтинівське шосе, 26.
Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю листом від 30.07.2025 повідомило, що питання встановлення об`єктів благоустрою не належить до компетенції цього управління. Водночас, воно звернулося до Управління з питань екології та контролю за благоустроєм і Департаменту інфраструктури міста щодо вжиття заходів у межах компетенції.
У зазначеному листі також наведено інформацію про те, що Управління з питань екології та контролю за благоустроєм встановило факт незаконного встановлення шлагбаума та стовпчиків для обмеження руху без відповідних дозволів і направило звернення до Управління архітектури та містобудування щодо підготовки проєкту рішення виконавчого комітету про демонтаж незаконно встановлених обмежувачів руху у дворовій території по цій адресі.
У справі наявні фотоматеріали, з яких убачається фактичне існування шлагбаума та стовпчиків біля будівлі по вул. Старокостянтинівське шосе, 26.
Також у матеріалах справи є схема місця розташування земельної ділянки 6810100000:01:005:0553, на якій позначені її межі, будівлі та проїзди.
Крім того, третя особа подала до матеріалів справи копії квитанцій про оплату послуг паркування за адресою вул. Старокостянтинівське шосе, 26. 
У цих квитанціях отримувачем зазначено ФОП ОСОБА_2 , послугою - паркування / талон, а суми оплат становлять, зокрема 30 грн, 60 грн або 90 грн.
Разом із тим, суд зазначає, що оскаржуване рішення № 1721 не містить посилання на ці квитанції як на підставу його прийняття, не містить оцінки цих квитанцій та не містить висновку про те, що оплата послуг паркування була умовою доступу мешканців до житла.
Матеріали справи не містять доказів того, що до прийняття рішення № 1721 позивачу було направлено припис, вимогу або інший акт індивідуального реагування з пропозицією добровільно демонтувати шлагбаум і стовпчики, надати документи щодо правових підстав їх встановлення або привести об`єкт у відповідність до вимог законодавства.
Матеріали справи також не містять доказів того, що до прийняття рішення № 1721 відповідач установив технічні характеристики шлагбаума, точну ширину фактичного проїзду, неможливість проїзду пожежної, аварійної чи іншої спеціальної техніки, режим роботи шлагбаума, порядок доступу мешканців до будинку або наявність чи відсутність альтернативного доступу до житлових приміщень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Так, Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі – Закон № 280/97-ВР у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 51 Закону № 280/97-ВР, виконавчим органом сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради є виконавчий комітет ради, який утворюється відповідною радою на строк її повноважень. Після закінчення повноважень ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної у місті ради її виконавчий комітет здійснює свої повноваження до сформування нового складу виконавчого комітету.
За ст. 52 Закону № 280/97-ВР, виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради може розглядати і вирішувати питання, віднесені цим Законом до відання виконавчих органів ради.
Виконавчий комітет ради: 1) попередньо розглядає та схвалює проекти місцевих програм соціально-економічного і культурного розвитку, цільових програм з інших питань, прогноз місцевого бюджету, проект місцевого бюджету, проекти рішень з інших питань, що вносяться на розгляд відповідної ради; 2) координує діяльність відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідної територіальної громади, заслуховує звіти про роботу їх керівників; 3) має право змінювати або скасовувати акти підпорядкованих йому відділів, управлінь, інших виконавчих органів ради, а також їх посадових осіб.
Сільська, селищна, міська рада може прийняти рішення про розмежування повноважень між її виконавчим комітетом, відділами, управліннями, іншими виконавчими органами ради та сільським, селищним, міським головою (у тому числі з метою забезпечення надання адміністративних послуг у строк, визначений законом) в межах повноважень, наданих цим Законом виконавчим органам сільських, селищних, міських рад.
Частиною п`ятою статті 59 Закону № 280/97-ВР передбачено, що виконавчий комітет сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради в межах своїх повноважень приймає рішення. Рішення виконавчого комітету приймаються на його засіданні більшістю голосів від загального складу виконавчого комітету і підписуються сільським, селищним, міським головою, головою районної у місті ради.
Відповідно до підп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону № 280/97-ВР, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян. 
Закон України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі – Закон № 2807-IV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів і спрямований на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини.
За ч. 1 ст. 1 Закону № 2807-IV, благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. 
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону № 2807-IV, до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: 1) затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; 2) затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; 3) створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб); 4) визначення на конкурсних засадах підприємств, установ та організацій (балансоутримувачів), відповідальних за утримання об`єктів благоустрою; 5) затвердження місцевих планів управління відходами.
Згідно з ч. 2 ст. 10 Закону № 2807-IV, до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: 1) забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 2) організація забезпечення на території населеного пункту чистоти і порядку, дотримання тиші в громадських місцях; 3) організація місць відпочинку для населення; 4) розроблення та реалізація місцевих планів управління відходами та створення системи управління побутовими відходами; 5) здійснення самоврядного контролю за станом благоустрою та утриманням територій населених пунктів, інженерних споруд та об`єктів, підприємств, установ та організацій, майданчиків для паркування транспортних засобів (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування транспортних засобів), озелененням таких територій, охороною зелених насаджень, водних об`єктів тощо; 6) визначення місць стоянок транспортних засобів та майданчиків для паркування на об`єктах благоустрою; 7) визначення графіків роботи зовнішнього освітлення території; 8) визначення на об`єктах благоустрою місць розміщення громадських вбиралень; 9) залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 10) визначення обсягів пайової участі власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення в утриманні об`єктів благоустрою; 11) визначення в установленому порядку розміру відшкодувань юридичними та фізичними особами за забруднення довкілля та інші екологічні збитки, спричинені порушенням законодавства у сфері благоустрою та охорони навколишнього природного середовища; 12) інформування населення про здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; 13) участь у проведенні щорічного всеукраїнського конкурсу "Населений пункт найкращого благоустрою і підтримки громадського порядку"; 14) видача дозволу на порушення об`єктів благоустрою у випадках та порядку, передбачених цим Законом; 15) видача дозволу (ордера) на видалення зелених насаджень.
За ч. 1 ст. 13 Закону № 2807-IV, до об`єктів благоустрою населених пунктів належать: 1) території загального користування: а) парки (гідропарки, лугопарки, лісопарки, парки культури та відпочинку, парки - пам`ятки садово-паркового мистецтва, спортивні, дитячі, історичні, національні, меморіальні та інші), рекреаційні зони, сади, сквери та майданчики; б) пам`ятки культурної спадщини, меморіали, меморіальні комплекси, місця пам`яті Українського народу; в) майдани, площі, бульвари, проспекти; г) вулиці, дороги, провулки, узвози, проїзди, пішохідні та велосипедні доріжки; ґ) пляжі; д) кладовища; е) інші території загального користування; 2) прибудинкові території; 3) території будівель та споруд інженерного захисту територій; 4) території підприємств, установ, організацій та закріплені за ними території на умовах договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону № 2807-IV, об`єкти благоустрою використовуються відповідно до їх функціонального призначення для забезпечення сприятливих умов життєдіяльності людини на засадах їх раціонального використання та охорони з урахуванням вимог правил благоустрою території населених пунктів, інших вимог, передбачених законодавством.
Згідно із ч. 1 ст. 24 Закону № 2807-IV, підприємства, установи, організації забезпечують благоустрій земельних ділянок, наданих їм на праві власності чи праві користування відповідно до закону.
За ч. 1 ст. 20 Закону № 2807-IV, організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Частиною 1 ст. 21 Закону № 2807-IV визначено, що елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.
Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону № 2807-IV, правила благоустрою території населеного пункту (далі - Правила) - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.
Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.
Типові правила розробляються та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.
У разі якщо відповідною сільською, селищною, міською радою не прийнято рішення про затвердження Правил, застосовуються Типові правила.
Орган місцевого самоврядування забезпечує вільний доступ населення до затверджених Правил.
За ч. 1 ст. 40 Закону № 2807-IV, самоврядний контроль у сфері благоустрою населених пунктів здійснюється сільськими, селищними, міськими радами та їх виконавчими органами.
За ст. 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП у редакції чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), порушення державних стандартів, норм і правил у сфері благоустрою населених пунктів, правил благоустрою територій населених пунктів - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двадцяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб, громадян - суб`єктів підприємницької діяльності - від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III (далі – ЗК України у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) разом з Конституцією України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами регулює земельні відносини.
Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, зокрема самостійно господарювати на землі
За п. «ґ» ч. 1 ст. 95 ЗК України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право, серед іншого, споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. 
Відповідно до п. «а» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані, зокрема забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки. 
Пунктом «б» ч. 1 ст. 96 ЗК України визначено, що землекористувачі зобов`язані, серед іншого, додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля. 
Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 96 ЗК України, землекористувачі зобов`язані, зокрема не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. 
Суд також враховує, що відповідач в оскаржуваному рішенні № 1721 послався на Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності». 
Водночас, у самому рішенні відповідач не зазначив конкретної статті, частини, пункту чи абзацу цього Закону, які були порушені або які безпосередньо надавали повноваження на прийняття рішення про демонтаж саме шлагбаума та стовпчиків. 
Тому суд оцінює це посилання як загальне та саме по собі недостатнє для підтвердження правомірності оскаржуваного рішення.
Вирішуючи публічно-правовий спір між сторонами, суд, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, враховує такі правові висновки Верховного Суду.
Так, у постанові Верховного Суду від 11.09.2023 у справі № 420/14943/21 сформульовано підхід до оцінки мотивованості та обґрунтованості індивідуального акта суб`єкта владних повноважень. Верховний Суд виходить із того, що рішення суб`єкта владних повноважень повинно містити логічне та структуроване викладення мотивів, які стали підставою для його прийняття; ці мотиви мають бути пов`язані з конкретними нормами права, а висновки органу мають відповідати встановленим фактичним обставинам. Неналежна мотивованість і необґрунтованість індивідуального акта може бути підставою для визнання його протиправним.
У постанові Верховного Суду від 17.08.2023 у справі № 380/8798/21 зазначено, що у справах про оскарження рішень суб`єктів владних повноважень такий суб`єкт не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, крім випадків, коли він доведе, що вжив усіх можливих заходів для їх отримання до прийняття рішення, однак вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Суд враховує цей висновок не з огляду на подібність предмета спору у справі № 380/8798/21 та цій справі, а як загальний підхід Верховного Суду до меж судової перевірки мотивів рішення суб`єкта владних повноважень і меж доказування правомірності такого рішення.
У постанові Верховного Суду від 25.05.2022 у справі № 560/1651/19, із посиланням на постанову Верховного Суду від 07.10.2020 у справі № 686/15823/16-а, зазначено, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, спрямованих на достеменне встановлення порушення у сфері благоустрою, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.
У постанові Верховного Суду від 23.07.2024 у справі № 280/3308/23 Верховний Суд звертав увагу на необхідність оцінки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень з урахуванням правового регулювання, чинного на момент прийняття такого рішення.
У постанові Верховного Суду від 18.07.2024 у справі № 120/13533/23 Верховний Суд звертав увагу на необхідність правильного застосування норм права з урахуванням їх дії в часі та недопустимість надання закону зворотної дії, якщо це не передбачено самим законом.
Зазначені правові висновки Верховного Суду суд застосовує з урахуванням фактичних обставин цієї справи, предмета спору та правової природи оскаржуваного рішення відповідача.
Так, предметом судового контролю у цій справі є правомірність рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721.
При цьому, суд не вирішує питання доцільності встановлення або демонтажу шлагбаума та стовпчиків, не підміняє собою орган місцевого самоврядування та не встановлює замість нього, чи повинен у конкретному місці існувати відповідний засіб обмеження руху.
Завдання суду полягає у перевірці того, чи прийняв відповідач оскаржуване рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України; чи було таке рішення обґрунтованим, пропорційним, добросовісним, розсудливим та прийнятим із урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття.
З огляду на викладене вище, суд здійснює таку перевірку ретроспективно, тобто з огляду на обставини, які існували на момент прийняття оскаржуваного рішення - 11.12.2025, та з огляду на мотиви, які були покладені відповідачем в основу цього рішення.
Суд не може підміняти мотиви суб`єкта владних повноважень власними міркуваннями та визнавати рішення правомірним із підстав, які не були покладені в основу такого рішення самим відповідачем.
Щодо компетенції відповідача, то суд зазначає про таке. 
Суд визнає, що Виконавчий комітет Хмельницької міської ради як виконавчий орган міської ради має загальні повноваження у сфері організації благоустрою населеного пункту, здійснення самоврядного контролю у сфері благоустрою та прийняття рішень у межах своєї компетенції.
Такі повноваження випливають, зокрема, з ч. 1, 2 ст. 52, підп. 7 п. «а» ч. 1 ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також із ч. 2 ст. 10, ч. 1 ст. 20, ч. 1 ст. 40 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».
Разом із тим, наявність загальної компетенції відповідача у сфері благоустрою не означає, що будь-який захід його реагування може бути застосований без дотримання визначеної законом або локальним нормативним актом процедури.
Суд виходить з того, що для прийняття індивідуального рішення про демонтаж об`єкта відповідач мав встановити конкретне порушення, визначити правову норму, яку порушено, встановити правову природу об`єкта, щодо якого приймається рішення, та обґрунтувати, чому саме демонтаж є належним, необхідним і пропорційним способом реагування.
Водночас, загальна компетенція органу місцевого самоврядування у сфері благоустрою не може замінювати собою встановлення конкретного правопорушення, визначення конкретної правової норми, яку порушено, і наведення мотивів, чому саме такий захід реагування, як демонтаж, є необхідним, правомірним та пропорційним.
Із приводу змісту та мотивованості оскаржуваного рішення відповідача № 1721, то суд вказує на таке. 
З аналізу змісту рішення відповідача № 1721 від 11.12.2025 вбачається, що Виконавчий комітет Хмельницької міської ради у його преамбулі послався на матеріали Управління архітектури та містобудування, акт обстеження, Земельний кодекс України, Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності», Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» та Порядок влаштування огорож земельних ділянок на території Хмельницької міської територіальної громади.
Разом із тим, оскаржуване рішення не містить конкретних статей, частин, пунктів чи абзаців зазначених нормативно-правових актів, які відповідач вважав порушеними або які прямо передбачали можливість демонтажу саме шлагбаума та стовпчиків за встановлених обставин.
Також оскаржуване рішення не містить конкретного опису встановленого порушення; посилання на конкретний пункт або норму Правил благоустрою чи іншого нормативного акта, яку порушено; обґрунтування того, чому шлагбаум і стовпчики віднесено саме до об`єктів, які підлягають демонтажу за процедурою, на яку послався відповідач; пояснення, чому до шлагбаума застосовано порядок, який у самому рішенні названо Порядком влаштування огорож земельних ділянок; оцінки обставини, що земельна ділянка, у межах якої знаходиться спірний об`єкт, перебуває у постійному користуванні позивача; оцінки обставини, що на тій самій земельній ділянці розташована будівля з житловими квартирами членів ОСББ «Меблевий-2019»; оцінки балансу між правом позивача як постійного землекористувача та інтересами мешканців будинку, який розташований у межах тієї самої земельної ділянки; посилання на докази того, що позивачу або іншій установленій особі до прийняття рішення пропонувалося добровільно усунути порушення або демонтувати спірний об`єкт; мотивів, чому демонтаж як найбільш обтяжливий захід є необхідним без застосування менш обтяжливих заходів реагування.
У той же час, суд враховує, що у постанові Верховного Суду, серед інших, від 11.09.2023 у справі № 420/14943/21 критеріями обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень визначено, зокрема, логічність і структурованість мотивів, пов`язаність мотивів із конкретними нормами права, правову оцінку фактичних обставин і відповідність висновків фактичним обставинам.
При цьому, оскаржуване рішення відповідача таким критеріям не відповідає.
Посилання у рішенні № 1721 на декілька законів і локальний порядок без зазначення конкретних норм, які порушив позивач або інша особа, не може вважатися належною правовою мотивацією індивідуального акта.
Суд вказує на те, що індивідуальний акт, яким вирішено питання про примусовий демонтаж майна або об`єкта, повинен бути достатньо конкретним і зрозумілим для особи, якої він стосується. 
Особа повинна мати можливість із самого рішення суб`єкта владних повноважень зрозуміти, яке саме порушення їй інкримінується, які докази покладені в основу висновку органу, які саме правові приписи застосовані та чому суб`єктом владних повноважень обрано саме такий захід реагування.
У цій справі таких вимог відповідач не дотримався.
Із приводу правової кваліфікації шлагбаума та стовпчиків, то суд виходить із такого. 
Положення Закону України «Про благоустрій населених пунктів» у ч. 1 ст. 21 передбачають, що елементами благоустрою є, зокрема, покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, технічні засоби регулювання дорожнього руху, малі архітектурні форми та інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.
Водночас, саме відповідач, приймаючи рішення про демонтаж, мав визначити, до якого виду об`єктів або елементів благоустрою належать спірні шлагбаум і стовпчики.
У той же час, у рішенні № 1721 відповідач не зазначив, чи вважає шлагбаум і стовпчики огорожею земельної ділянки, частиною огорожі, технічним засобом регулювання дорожнього руху, малою архітектурною формою, елементом благоустрою, тимчасовою спорудою, засобом обмеження руху чи іншим об`єктом.
Суд вказує на те, що ця обставина має істотне значення, оскільки саме від правової природи об`єкта залежить порядок його встановлення, погодження, контролю та можливого демонтажу.
Посилання відповідача на Порядок влаштування огорож земельних ділянок саме по собі не пояснює, чому цей Порядок застосовується до шлагбаума та стовпчиків. 
Якщо відповідач вважав, що шлагбаум і стовпчики є огорожею або частиною огорожі, він мав прямо зазначити це в рішенні та мотивувати такий висновок. 
Якщо ж відповідач вважав їх іншим елементом благоустрою або засобом обмеження руху, він мав зазначити іншу правову підставу та відповідну процедуру.
При цьому, суд не може самостійно підмінити мотиви відповідача і вперше у судовому рішенні визначити, чи є шлагбаум огорожею, малою архітектурною формою, технічним засобом регулювання дорожнього руху, засобом обмеження руху або іншим елементом благоустрою, якщо сам відповідач у рішенні не здійснив такої правової кваліфікації і не навів відповідних мотивів.
Саме суб`єкт владних повноважень повинен був у своєму рішенні зазначити, у межах якої правової процедури він діє та які саме умови для демонтажу настали.
Щодо земельної ділянки та прав позивача, то суд зазначає про таке. 
Матеріалами справи підтверджено, що земельна ділянка 6810100000:01:005:0553 площею 0,6432 га перебуває у постійному користуванні Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика».
Відповідно до ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Згідно з п. «а» ч. 1 ст. 95 Земельного кодексу України, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі. 
А, відповідно до п. «ґ» ч. 1 ст. 95 цього Кодексу, землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. 
Водночас, землекористувач, відповідно до п. «а», «б», «г» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані: забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. 
Отже, суд виходить з того, що право постійного користування земельною ділянкою не є абсолютним і не звільняє землекористувача від обов`язку дотримуватися вимог земельного, містобудівного, благоустроєвого та іншого законодавства, а також не порушувати права інших осіб.
У той же час, наявність у позивача права постійного користування земельною ділянкою є істотною обставиною, яку відповідач мав оцінити до прийняття рішення про демонтаж об`єктів, розташованих на цій земельній ділянці.
Матеріалами справи також підтверджено, що в межах цієї земельної ділянки розташована будівля, у якій знаходяться житлові квартири членів ОСББ «Меблевий-2019».
Ці обставини свідчать про складність фактичних правовідносин: позивач є постійним користувачем земельної ділянки, однак у межах тієї самої ділянки розташований багатоквартирний будинок, права та інтереси співвласників якого можуть бути пов`язані з доступом до будинку, проїздом транспорту та користуванням прибудинковою територією.
Саме тому відповідач, приймаючи рішення про демонтаж, мав оцінити обидва блоки обставин: права позивача як постійного землекористувача і права мешканців будинку.
Оскаржуване рішення відповідача такої оцінки не містить.
Водночас, суд не виключає, що права та інтереси мешканців будинку можуть потребувати захисту. 
Однак захист таких прав має здійснюватися у спосіб, передбачений законом, із належним встановленням обставин, правовою кваліфікацією порушення та пропорційним вибором заходу реагування.
Із приводу відсутності спеціального порядку надання дозволів на встановлення шлагбаумів, то суд вказує на таке. 
Матеріалами справи підтверджено, що Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради повідомило позивача про відсутність на території Хмельницької міської територіальної громади спеціального порядку надання дозволів на встановлення шлагбаумів.
Ця обставина також підтверджується відповіддю Управління земельних ресурсів, у якій зазначено, що спеціальний порядок надання дозволів на встановлення шлагбаумів відсутній, натомість діє порядок влаштування огорож земельних ділянок.
Суд зазначає, що відсутність спеціального порядку сама по собі не надає позивачу безумовного права встановлювати будь-які засоби обмеження руху без урахування прав інших осіб, правил благоустрою, вимог пожежної безпеки, безпеки дорожнього руху та цільового призначення земельної ділянки.
Однак за таких умов саме відповідач був зобов`язаний чітко визначити, яка правова процедура застосовується до спірних об`єктів, які документи або погодження повинні були бути отримані, яка конкретна норма порушена та які наслідки такого порушення передбачені законом чи локальним нормативним актом.
Оскаржуване рішення відповідача № 1721 такої правової визначеності не містить.
Суд зазначає, що відповідач фактично визнав шлагбаум і стовпчики самовільно встановленими, але не навів у самому рішенні юридичної конструкції, яка дозволяє дійти такого висновку.
При цьому, сам лише факт відсутності дозволу не може автоматично свідчити про самовільність встановлення об`єкта, якщо відповідач одночасно не встановив, який саме дозвіл, погодження або інший документ був обов`язковим, якою нормою це передбачено, який орган уповноважений його видавати та яка процедура застосовується до відповідного виду об`єкта.
За відсутності у рішенні № 1721 таких відомостей висновок відповідача про самовільність встановлення шлагбаума та стовпчиків є недостатньо мотивованим.
Щодо доводів відповідача і третьої особи про перешкоджання доступу мешканців та спецтранспорту, то суд виходить із таких міркувань. 
Суд бере до уваги, що у матеріалах справи є звернення ОСББ і мешканців, заяви до поліції, фотоматеріали, а також доводи про те, що шлагбаум і стовпчики можуть обмежувати доступ мешканців до житла і проїзд спеціального транспорту.
Такі звернення є належною підставою для реагування органу місцевого самоврядування: проведення перевірки, обстеження, витребування документів, складання припису або застосування іншого заходу, передбаченого законом.
Водночас, звернення мешканців або ОСББ самі по собі не є достатньою підставою для прийняття рішення про примусовий демонтаж без належної правової кваліфікації порушення, без зазначення конкретних норм, без оцінки доказів і без обґрунтування пропорційності такого заходу.
Суд також враховує, що оскаржуване рішення не містить висновку про конкретну ширину проїзду, неможливість проїзду пожежної, аварійної чи іншої спеціальної техніки, відсутність альтернативного доступу, технічні характеристики шлагбаума, режим його роботи, порядок доступу мешканців або інші фактичні дані, які були б прямо покладені в основу висновку про необхідність демонтажу.
За таких обставин, суд не може визнати, що відповідач довів пропорційність застосованого ним заходу.
Із приводу адміністративного провадження за ст. 152 КУпАП, то суд зазначає про таке. 
Матеріалами справи підтверджено, що постановою адміністративної комісії № 15-Б від 22.07.2025 громадянина ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 152 КУпАП у зв`язку з пошкодженням асфальтобетонного покриття для встановлення засобу обмеження руху.
Однак рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 01.12.2025 у справі № 686/21871/25 зазначену постанову скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Це рішення було ухвалене до прийняття Виконавчим комітетом Хмельницької міської ради оскаржуваного рішення № 1721 від 11.12.2025.
Отже, на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення постанова адміністративної комісії № 15-Б від 22.07.2025 уже не могла розглядатися як чинне рішення, яким встановлено факт адміністративного правопорушення або винуватість конкретної особи.
У той же час, суд не стверджує, що скасування постанови адміністративної комісії саме по собі виключало можливість відповідача реагувати на ймовірне порушення у сфері благоустрою.
Проте ця обставина вимагала від відповідача особливо ретельного встановлення фактичних підстав для демонтажу, оскільки один із первинних адміністративних документів, пов`язаних із цим епізодом, був скасований судом до прийняття оскаржуваного рішення.
Рішення № 1721 не містить оцінки цієї обставини.
Щодо квитанцій про оплату паркування, то суд вказує на таке. 
Третя особа надала до матеріалів справи квитанції про оплату послуг паркування за адресою: АДРЕСА_1 , у яких отримувачем зазначено ФОП ОСОБА_2 .
Суд враховує ці докази як такі, що можуть підтверджувати факт оплати певних послуг паркування за відповідною адресою.
Разом із тим, із самих квитанцій не вбачається, хто саме здійснював оплату, чи є ця особа власником або мешканцем квартири у будинку по вул. Старокостянтинівське шосе, 26, чи була оплата умовою доступу саме до житла, а також чи пов`язана така оплата безпосередньо з дією спірного шлагбаума та стовпчиків.
Крім того, оскаржуване рішення № 1721 не містить посилання на ці квитанції як на підставу його прийняття та не містить правової оцінки обставин щодо платного паркування.
Тому ці докази не спростовують висновку суду про неналежну мотивованість і необґрунтованість оскаржуваного рішення відповідача.
Із приводу демонтажу як крайнього заходу реагування, то суд виходить із такого. 
Верховний Суд у постановах, зокрема, від 07.10.2020 у справі № 686/15823/16-а та від 25.05.2022 у справі № 560/1651/19 зазначив, що демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд є крайнім заходом, якому має передувати вжиття уповноваженим суб`єктом інших заходів реагування, спрямованих на достеменне встановлення порушення у сфері благоустрою населених пунктів, його припинення та ліквідацію наслідків, якщо такі є.
Суд застосовує цей підхід і до цієї справи з урахуванням подібності правової природи застосованого заходу реагування: відповідач прийняв рішення не про надання припису, не про усунення порушень, не про приведення об`єкта у відповідність до певних вимог, а одразу про демонтаж шлагбаума та стовпчиків.
У матеріалах справи немає належних доказів того, що до прийняття рішення № 1721 позивачу або іншій установленій особі було вручено вимогу чи припис про добровільне усунення порушення, надано строк для виконання такої вимоги, запропоновано надати документи, підтвердити правові підстави встановлення об`єкта або привести об`єкт у відповідність до вимог благоустрою чи безпеки руху.
Відповідач не довів, що демонтаж був єдиним можливим і пропорційним заходом реагування.
Враховуючи характер наслідків оскаржуваного рішення - примусове фізичне усунення об`єкта - відповідач мав обґрунтувати неможливість застосування менш обтяжливих заходів.
Такого обґрунтування у рішенні № 1721 немає.
Щодо доводів про законність рішення через наявність звернень ОСББ та мешканців, то суд зазначає про таке. 
Суд вважає необґрунтованими доводи відповідача і третьої особи про те, що наявність звернень мешканців та ОСББ сама по собі підтверджує правомірність рішення № 1721.
Так, звернення громадян і ОСББ є підставою для розгляду питання органом місцевого самоврядування, однак не замінює собою доказів порушення, юридичної кваліфікації порушення та мотивів обраного заходу реагування.
Орган місцевого самоврядування мав перевірити такі звернення, зібрати належні матеріали, надати їм правову оцінку і відобразити у своєму рішенні, які саме факти він визнав встановленими, якими доказами вони підтверджені, які норми порушено і чому саме демонтаж є необхідним.
Оскільки відповідачем цього не зроблено, сам факт наявності звернень не доводить правомірність оскаржуваного рішення.
Із приводу доводів позивача про розташування шлагбаума в межах земельної ділянки, то суд вказує на таке. 
Позивач стверджує, що шлагбаум і стовпчики розташовані в межах земельної ділянки, яка перебуває у його постійному користуванні.
Суд зазначає, що перебування об`єкта в межах земельної ділянки, яка перебуває у постійному користуванні позивача, саме по собі не означає абсолютної правомірності встановлення будь-яких об`єктів на такій ділянці, особливо якщо на ній розташований багатоквартирний будинок і якщо об`єкт може впливати на доступ інших осіб до житла або на безпеку руху.
Водночас, ця обставина є істотною для оцінки правомірності рішення про демонтаж і мала бути врахована відповідачем під час прийняття рішення № 1721.
У той же час, оскаржуване рішення не містить оцінки обставини, що позивач є постійним користувачем земельної ділянки, не визначає, чи розташовані спірні об`єкти в межах цієї ділянки чи за її межами, та не пояснює, чому право постійного користування не впливає на спосіб реагування органу.
Отже, відповідач не врахував усі обставини, що мають значення для прийняття рішення.
Щодо доводів відповідача про застосування ДБН Б.2.2-12:2019, то суд виходить із такого. 
Відповідач посилався на ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» у контексті необхідності забезпечення доступу до будинку та проїзду спеціальної техніки.
Суд не заперечує, що питання доступу до житлового будинку та можливості проїзду спеціальної техніки є важливими для забезпечення безпеки мешканців.
Водночас, оскаржуване рішення № 1721 не містить конкретного посилання на пункт ДБН Б.2.2-12:2019, який був порушений, не містить технічних розрахунків, замірів ширини проїзду або висновку компетентного органу про фактичну неможливість проїзду спеціального транспорту.
Тому загальне посилання відповідача на необхідність дотримання будівельних норм не доводить правомірності саме рішення № 1721 у тій формі та з тією мотивацією, в якій воно було прийняте.
Із приводу обов`язку доказування, то суд зазначає про таке. 
Як вказано вище, відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України, саме відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність свого рішення.
У цій справі відповідач не довів, що рішення № 1721 прийнято на підставі конкретної норми права, яка передбачає саме такий спосіб реагування щодо спірного об`єкта; містить належне мотивування; прийнято з урахуванням усіх істотних обставин; відповідає критерію пропорційності; прийнято після застосування або належного розгляду менш обтяжливих заходів; ґрунтується на належно встановленому порушенні у сфері благоустрою; містить правову кваліфікацію шлагбаума та стовпчиків; враховує права позивача як постійного землекористувача та права співвласників багатоквартирного будинку.
За таких обставин, відповідач не виконав покладений на нього процесуальний обов`язок доказування правомірності свого оскаржуваного рішення.
З огляду на викладеного вище, за результатами розгляду справи, суд дійшов висновку, що рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 «Про проведення демонтажу самовільно встановлених шлагбаума та стовпчиків, що розташовані по вул. Старокостянтинівське шосе, 26» не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України.
Зокрема, оскаржуване рішення прийнято без належної мотивації, без конкретного визначення порушених норм, без достатньої правової кваліфікації спірного об`єкта, без оцінки істотних фактичних обставин і без належного обґрунтування пропорційності демонтажу як крайнього заходу реагування.
З огляду на встановлену невідповідність рішення № 1721 критеріям обґрунтованості, правової визначеності та пропорційності, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, позов підлягає задоволенню повністю.
Одночасно суд наголошує, що скасування рішення № 1721 не означає встановлення судом права позивача безумовно утримувати шлагбаум і стовпчики у спірному місці. 
Це рішення суду означає лише те, що відповідач, приймаючи оскаржуване рішення про демонтаж, не дотримався вимог ч. 2 ст. 2 КАС України щодо законності, обґрунтованості, пропорційності та належного врахування всіх істотних обставин.
Скасування рішення відповідача № 1721 не вирішує питання правомірності чи неправомірності самого факту встановлення шлагбаума та стовпчиків по суті на майбутнє і не позбавляє відповідача права повторно розглянути це питання в межах компетенції, якщо для цього існують правові та фактичні підстави.
Водночас, суд наголошує на тому, що, у разі повторного розгляду цього питання відповідач повинен діяти з дотриманням вимог законодавства України, принципів належного урядування, пропорційності та обґрунтованості, а також з урахуванням прав усіх заінтересованих осіб, зокрема позивача як постійного землекористувача і мешканців будинку, розташованого на відповідній земельній ділянці.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422, 40 грн підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 11.12.2025 № 1721 «Про проведення демонтажу самовільно встановлених шлагбаума та стовпчиків, що розташовані по вул. Старокостянтинівське шосе, 26».
Стягнути на користь Колективного підприємства «Хмельницька меблева фабрика» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Виконавчого комітету Хмельницької міської ради.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	Колективне підприємство "Хмельницька меблева фабрика" (вул. Старокостянтинівське шосе, 26,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29001 , код ЄДРПОУ - 05486556) 	
Відповідач:	Виконавчий комітет Хмельницької міської ради (вул. Героїв Маріуполя, 3, м. Хмельницький,Хмельницька обл., Хмельницький р-н,29013 , код ЄДРПОУ - 04060772) 	
Третя особа:	Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Меблевий-2019» (вул. Старокостянтинівське шосе, буд. 26, м. Хмельницький, Хмельницька обл., Україна, 29001 , код ЄДРПОУ - 43633983) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений