Справа № 991/9725/20
Провадження 1-кп/991/86/20

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року         м.Київ 

Вищий антикорупційний суд (ВАКС) колегією суддів у складі
головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (далі - суд),
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
представників потерпілих (ДП «НАІС») ОСОБА_6 , (ДП «ІСС») ОСОБА_7 ,
представника цивільного позивача (Міністерства юстиції України) ОСОБА_8 ,
обвинуваченого ОСОБА_9 і захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,
обвинуваченого ОСОБА_12 і захисника ОСОБА_13 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні
клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття частини кримінального провадження №42015000000001624 від 29.07.2015 щодо обвинувачення:
ОСОБА_9 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , працює директором товариства з обмеженою відповідальністю «Ізікон Груп») у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191, частиною 3 статті 27/частиною 1 статті 366, частиною 5 статті 27/частиною 5 статті 191 Кримінального кодексу України (далі - КК),
ОСОБА_12 (народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Києві, громадянин України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , працює керівником проекту на державному підприємстві «Центр судової експертизи та експертних досліджень» ) у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 191 КК,
ВСТАНОВИВ:
1. Стислий опис судового провадження.
1.1. 26.11.2020 зі Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (САП) до ВАКС надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №42015000000001624 від 29.07.2015, для розгляду якого відповідно до статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) і протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначена колегія суддів ВАКС у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_3 і ОСОБА_14 
09.06.2023 у зв`язку із призначенням рішенням Вищої ради правосуддя (ВРП) від 01.06.2023 членом Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (ВККСУ) ОСОБА_14 та перебуванням такого у довгостроковому відрядженні згідно із наказом від 07.06.2023, на підставі розпорядження керівника апарату ВАКС №103ав здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого до складу колегії судді включена ОСОБА_15 
19.06.2023 у зв`язку із перебуванням ОСОБА_15 у довгостроковій відпустці згідно з наказом від 16.06.2023, на підставі розпорядження керівника апарату ВАКС №135ав здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, у результаті якого до складу колегії суддів включена ОСОБА_16 
19.07.2023 ухвалою суду визнано відсутньою необхідність розпочинати судовий розгляд спочатку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді у кримінальному провадженні №42015000000001624 від 29.07.2015 щодо обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_12 
30.09.2024 у зв`язку з перебуванням ОСОБА_16 у довгостроковій відпустці згідно з наказом від 27.09.2024, на підставі розпорядження керівника апарату №125ав здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого до складу колегії суддів знову включена ОСОБА_17 
19.11.2024 ухвалою суду визнано відсутньою необхідність розпочинати судовий розгляд спочатку та здійснювати повторно всі або частину процесуальних дій, які вже здійснювалися під час судового розгляду до заміни судді у кримінальному провадженні №42015000000001624 від 29.07.2015 щодо обвинувачення ОСОБА_9 , ОСОБА_12 .
1.2. 26.11.2020 ухвалою суду призначено підготовче судове засідання на 21.12.2020 з перервами на 22.12.2020, 28.01.2021, 18.02.2021, 15.04.2021, 20.05.2021, 25.05.2021, 03.06.2021, 17.06.2021, 23.06.2021, 25.06.2021, 19.07.2021, 02.09.2021, 06.09.2021, 07.09.2021, 07.10.2021, 27.10.2021, 12.11.2021, 25.11.2021, 30.11.2021, 16.12.2021, 12.01.2022, 10.02.2022, 17.02.2022, 14.04.2022, 15.04.2022, 12.05.2022, 26.05.2022, 09.06.2022, 28.07.2022, 15.09.2022, 27.10.2022, 04.11.2022, 24.11.2022, 01.12.2022, 15.12.2022, 26.01.2023, 02.02.2023, 16.02.2023, 23.02.2023, 27.02.2023.
27.02.2023 ухвалою суду призначено судовий розгляд на 02.03.2023 з перервами на 09.03.2023, 05.04.2023, 13.04.2023, 20.04.2023, 27.04.2023, 08.06.2023, 19.07.2023, 28.09.2023, 12.10.2023, 10.11.2023, 27.11.2023, 29.11.2023, 10.01.2024, 24.01.2024, 31.01.2024, 14.02.2024, 06.03.2023, 24.04.2024, 29.05.2024, 05.06.2024, 10.07.2024, 21.08.2024, 04.09.2024, 02.10.2024, 30.10.2024, 19.11.2024, 18.12.2024, 15.01.2025, 20.01.2025, 29.01.2025, 19.02.2025, 12.03.2025, 26.03.2025, 30.04.2025, 10.06.2025, 26.06.2025, 28.08.2025, 09.09.2025, 15.10.2025, 21.10.2025, 11.11.2025, 13.11.2025, 26.11.2025, 03.12.2025. 19.01.2026, 26.02.2026, 27.04.2026.
2. Короткий виклад клопотання і позицій учасників судового провадження.
2.1. 03.12.2025 до ВАКС надійшло клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 з таким проханням «1. визнати обвинувальний акт в частині обвинувачення мене та інших осіб за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України таким, що не відповідає вимогам КПК України; 2. закрити кримінальне провадження №42015000000001624 від 29.07.2015 року в частині обвинувачення мене та інших осіб у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України (внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей) у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної (звільненням особи від кримінальної відповідальності)»,
що обґрунтовувалось зокрема таким: «На розгляді Вищого антикорупційного суду знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №42015000000001624 від 29.07.2015 року за обвинуваченням, ряду осіб, зокрема й мене у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 та ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.
Дане кримінальне провадження в частині обвинувачення мене за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності…
Як вбачається зі змісту повідомлення про підозру та обвинувального акту, складеного щодо мене стороною обвинувачення мені інкримінуються вчинення у кримінальному провадженні №42015000000001624 від 29.07.2015 року наступних кримінальних правопорушень: організації заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах (ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України; організації внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей (ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України: «Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину».
Отже, для встановлення факту закінчення строку притягнення до кримінальної відповідальності необхідно встановити дату вчинення кримінального правопорушення та його тяжкість.
І. Кримінальне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, в якому я обвинувачуюсь відноситься до нетяжких злочинів.
Відповідно до змісту обвинувального акту (стор. 34-38) я обвинувачуюсь у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме у організації внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей.
Частина 1 ст. 366 КК України передбачає відповідальність за «складання, видачу службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів.
Відповідно до ч. 1 ст. 366 КК України вказані вище дії «караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років».
Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України «Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.»
Таким чином, злочин, вчинення якого мені інкримінується, відноситься до нетяжких злочинів.
ІІ. Відповідно до обвинувального акту датою вчинення кримінального правопорушення є 15.10.2014 року.
Як зазначено на сторінці 37 обвинувального акту, дії, у вчиненні яких я обвинувачуюсь, були вчинені в період з 23.09.2013 по 15.10.2014 років.
Відповідно до правової позиції Верховного суду «При продовжуваних кримінальних правопорушеннях днем вчинення є день здійснення останньої дії, яка охоплюється єдиним умислом.» (Постанова ККС ВС від 25.02.2021 у справі № 727/5215/18). Інших злочинних дій щодо організації внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей в обвинувальному акті не наведено.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.
Отже, датою вчинення злочину (датою останньої дії), виходячи з викладених в обвинувальному акті фактів, є 15.10.2014 року.
Таким чином, враховуючи, що мені інкримінується нетяжкий злочин, строк давності по ньому становить відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 49 КК України, п`ять років.
Враховуючи, що злочин, за твердженням сторони обвинувачення, був вчинений (завершений) 15.10.2014 року, строк притягнення до відповідальності по ньому закінчився 16.10.2019 року.
ІІІ. Поданий прокурором до суду обвинувальний акт з самого початку не відповідав вимогам КПК України.
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 липня 2015 року за № 42015000000001624, складений 10 листопада 2020 року та направлений до Вищого антикорупційного суду 26 листопада 2020 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України «Обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.»
Згідно ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.
Таким чином, обов`язковою вимогою ст. 291 КПК України є наведення наявної на момент складання акту кримінальної правової норми, яка передбачає відповідальність за діяння.
Станом на дату складання обвинувального акту відповідно до статей 12, 49 та 366 КК України строк притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України минув.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України до моменту складання обвинувального акту кримінальне провадження в частині обвинувачення мене та інших в злочині, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 366 КК України, мало бути закрито. Згідно п.1 ч. 2 ст. 283 КПК України та ч. 4 ст. 284 КПК України постанову про закриття кримінального провадження мав прийняти прокурор.
Кримінальне законодавство України на дату складання обвинувального акту не передбачало відповідальності для мене та інших осіб за можливе внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей в період з 23.09.2013 по 15.10.2014 років.
Відповідно до змісту висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.01.2021 по справі № 0306/7567/12, особу не може бути піддано кримінальному\переслідуванню за діяння, яке не визначено злочином за нормами КК України.
Статтею 7 Конвенції Про захист прав людини та основоположних свобод встановлено принцип: "ніякого покарання без закону".
Європейський суд з прав людини у п. 62 Рішення від 11.04.2013 р. у справі «Вєренцов проти України» вкотре наголосив, що гарантія, встановлена у статті 7 Конвенції, що є істотним елементом верховенства права, посідає визначне місце у системі захисту за Конвенцією. Це твердження підкреслюється тим, що вона не допускає жодних винятків, навіть за статтею 15 Конвенції під час війни або іншої суспільної небезпеки.
Ця гарантія має тлумачитися та застосовуватися, як це випливає з її предмету та цілі, у такий спосіб, щоб забезпечувати ефективний захист від свавільного переслідування, засудження та покарання (див. рішення у справах «С.В. проти Сполученого Королівства» (S.W. v. the United Kingdom), від 22.11.1995 р., п. 34, Series A № 335B, та «К.Р. проти Сполученого Королівства» (C.R. v. the United Kingdom), від 22.11.1995 р., п. 33, Series A № 335C).\
В обвинувальний акт було внесено відомості про вірогідне правопорушення, відповідальність за яке на дату складання обвинувального акту передбачена не була.
Отже, стороною обвинувачення при складанні обвинувального акту було порушено вимоги п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України».
2.2. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 і його захисники ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтримали клопотання і просили таке задовольнити.
Обвинувачений ОСОБА_12 і його захисник ОСОБА_13 не заперечували проти задоволення клопотання.
Прокурор ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання і звільнення обвинуваченого ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та часткового закриття кримінального провадження,, разом з тим зазначивши, що колегією суддів ВАКС розглядається інший обвинувальний акт щодо обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191 і частиною 3 статті 209 КК, який стосується подій 2015-2016 років, проте навіть з огляду на цей факт щодо переривання строків давності, визначених статтею 49 КК, це не впливало на можливість звільнення у цьому провадженні ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності.
Представники потерпілих (ДП «НАІС») ОСОБА_6 , (ДП «ІСС») ОСОБА_7 і представник цивільного позивача (Міністерства юстиції України) ОСОБА_8 підтримали позицію прокурора й не заперечували проти задоволення клопотання.
3. Обґрунтування позиції суду.
3.1. Статтею 284 КПК визначено вичерпний перелік випадків, за яких закривається кримінальне провадження та провадження щодо юридичної особи.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.
Водночас частиною 8 статті 284 КПК визначено, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 285 КПК особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
Частиною 2 статті 285 КПК визначено, що особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.
Також частиною 3 статті 285 КПК визначено, що підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.
Відповідно до частини 1 статті 286 КПК, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом, а частиною 4 статті 286 КПК передбачено, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.
Згідно з частиною 3 статті 288 КПК, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.
3.2. Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_9 обвинувачується зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27/частиною 1 статті 366 КК, а саме організації внесення завідомо недостовірних відомостей до зовнішньоекономічного договору від 03.01.2014 №03/01/2014 між ТОВ «Зуївський енергомеханічний завод» та компанією Ceterum Limited, акту від 25.02.2014 № 1 постачання програмного забезпечення до нього, договору від 21.01.2014 №2/01 між ТОВ «Іволга-2» та ТОВ «Зуївський енергомеханічний завод», а також договору від 20.01.2014 № 1/1 між ДП«Держінформ`юст» та ТОВ «Іволга-2» і акту приймання-передачі від 01.04.2014 до вказаного договору, за таких обставин:
« ОСОБА_9 , в період часу з 23.09.2013 по 15.10.2014, перебуваючи на посаді тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Держінформ`юст» та генерального директора цього державного підприємства, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 81-а, організував внесення до договору від 20.01.2014 №1/1 між ДП «Держінформ`юст» та ТОВ «Іволга-2» на поставку комп`ютерної програми TrueConfserver та супровідної документації до неї з 1 500 унікальними кодами завідомо неправдивих відомостей у розділи 1, 2, 3, 4, 5 цього договору щодо предмету договору, порядку поставки та приймання програмного продукту, обов`язків сторін, ціни договору, вартості поставки і робіт та порядку розрахунків, усвідомлюючи заздалегідь, що зазначені умови договору фактично виконуватися не будуть.
Крім того, ОСОБА_9 , діючи нібито на виконання умов договору від 20.01.2014 №1/1 між ДП «Держінформ`юст» та ТОВ «Іволга-2», перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 81-а, 01.04.2014 організував внесення до акту приймання-передачі до вказаного договору недостовірних відомостей, за яким директор ТОВ «Іволга-2» ОСОБА_18 йому начебто передала, а він нібито отримав один примірник (файл) комп`ютерної програми TrueConfserver, що включала в себе 1 500 унікальних кодів з можливістю одночасного користування програмою 1 500 онлайн-користувачам в режимі відеоконференції на одному диску (електронному носії) загальною вартістю 6 150 000, 00 грн, усвідомлюючи, що умови зазначеного договору фактично не виконувалися.
При цьому ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що для заволодіння грошовими коштами державного підприємства необхідним є також створення правових підстав для їх перерахування між іншими юридичними особами, організував шляхом надання вказівки у невстановленому досудовим розслідуванням місці підписання директором ТОВ «Зуївський енергомеханічний завод» ОСОБА_19 та директором ТОВ «Іволга-2» ОСОБА_18 21.01.2014 договору № 2/01 про нібито постачання 1 500 ліцензій програмного забезпечення Trueconf на загальну суму 6 100 425, 00 грн, та внесення завідомо неправдивих відомостей у розділи 1, 2, 3, 4, 5 вказаного договору щодо предмету договору, порядку поставки та приймання програмного продукту, обов`язків сторін, ціни договору, вартості поставки і робіт та порядку розрахунків, усвідомлюючи, що зазначені умови договору в частині поставки програмної продукції ТОВ «Зуївський енергомеханічний завод» до ТОВ «Іволга-2» фактично виконуватися не будуть, а грошовими коштами ДП «Держінформ`юст» вони заволодіють з іншими співучасниками злочину.
За аналогічних обставин та з тією ж метою ОСОБА_9 у невстановленому слідством місці організував шляхом надання в невстановленому слідством місці директору ТОВ «Зуївський енергомеханічний завод» ОСОБА_19 та представнику компанії Ceterum Limited ОСОБА_20 , пов`язаного з ним родинними відносинами, вказівки щодо підписання між вказаними юридичним особами 03.01.2014 зовнішньоекономічного договору № 03/01/2014 та внесення до нього завідомо неправдивих відомостей у розділи 1- 14 щодо предмету договору, порядку поставки та приймання програмного продукту, обов`язків сторін, ціни договору, вартості поставки і робіт та порядку розрахунків, усвідомлюючи, що зазначені умови договору в частині поставки програмної продукції до ТОВ «Зуївський енергомеханічнийзавод» фактично виконуватися не будуть, а грошовими коштами ДП «Держінформ`юст» вони заволодіють з іншими співучасниками злочину.
Для доведення злочину до кінця ОСОБА_9 організував внесення ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у невстановленому слідством місці 25.02.2014 недостовірних відомостей до акту постачання програмного забезпечення №1, за яким Ceterum Limited нібито поставило, а ТОВ «ЗЕМЗ» нібито прийняло 1 500 ліцензій загальною вартістю 672 000,00 доларів США, усвідомлюючи при цьому, що програмне забезпечення TrueConfserver з можливістю одночасного його використання 1 500 онлайн-користувачам фактично виробником Trueconf Ltd не реалізовувалося, ТОВ «Іволга-2» та компанією Ceterum Limited не закуповувалося, а ТОВ «Зуївський енергомеханічний завод» не поставлялося».
3.3. Відповідно до частин 2, 3 статті 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.
Згідно із частинами 1, 2 статті 5 КК, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
На час закінчення інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення (15.10.2014) стаття 366 КК «Службове підроблення» була чинною в такій редакції, запровадженій Законами України №3207-VI від 07.04.2011; із змінами, внесеними згідно із Законом №222-VII від 18.04.2013, №1261-VII від 13.05.2014: «1. Складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - караються штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. 2. Ті самі діяння, якщо вони спричинили тяжкі наслідки, - караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян».
Згодом до статті 366 КК вносились зміни такими Законами України - №2617-VIII від 22.11.2018 (в абзаці 2 частини 1 статті 366 слова «до двохсот п`ятдесяти» замінено словами «від двох тисяч до чотирьох тисяч»), тобто такі зміни посилювали кримінальну відповідальність, тому не мають зворотної дії.
3.4. Згідно із чинною на жовтень 2014 року редакцією частини 1 статті 366 КК «Службове підроблення», складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - каралось штрафом до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Згідно із чинною на теперішній час редакцією частини 1 статті 366 КК (із змінами, запровадженими з 01.07.2020 Законом України від 22.11.2018 №2617-VIII), складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів - караються штрафом від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.
Чинною на жовтень 2014 року редакцією частин 1, 2 статті 12 КК «Класифікація кримінальних правопорушень» (в редакції Закону №4025-VI від 15.11.2011) визначалось, що залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Чинною на теперішній час редакцією частин 1-4 статті 12 КК «Класифікація кримінальних правопорушень» визначається, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини. Кримінальним проступком є передбачене цим кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі. Злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі. Нетяжким злочином є передбачене цим кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Тобто кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 366 КК, станом на жовтень 2014 року належало до злочинів невеликої тяжкості та станом на теперішній час належить до нетяжких злочинів.
Разом з тим, з огляду на норми статей 4, 5 КК щодо чинності та зворотної дії у часі закону про кримінальну відповідальність, у разі обвинувачення особи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 366 КК, яке датоване жовтнем 2014 року, то таке на теперішній час належить класифікувати як кримінальний проступок.
3.5. Статтею 44 КК визначено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.
Частиною 1 статті 49 КК встановлено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Частиною 2 статті 49 КК визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.
Частиною 3 статті 49 КК визначено, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.
3.6. Кримінальне правопорушення, передбачене статтею 366 КК, є закінченим з моменту внесення до офіційних документів неправдивих відомостей (частина 1) або заподіяння тяжких наслідків (частина 2) потерпілому (фізичній або юридичній особі, суспільству, державі), які мають бути реальними (тобто такими, що фактично настали), відтак такий злочин має за частиною 1 формальний склад, і за частиною 2 має матеріальний склад.
З огляду на вищенаведені у обвинувальному акті фактичні обставини, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 27/частиною 1 статті 366 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 , закінчено 15.10.2014, відтак визначений статтею 49 КК строк давності для такого становить три роки, й відповідно мав закінчитись 14.10.2017 о 24.00.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень з`ясовано, що у справі №991/7781/23 (провадження 1-кп/991/97/23) колегією суддів ВАКС у складі головуючої судді ОСОБА_21 , суддів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 здійснюється судовий розгляд у кримінальному провадженні №12015100100003812 від 01.04.2015 щодо обвинувачення зокрема ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 27/частиною 5 статті 191 і частиною 3 статті 209 КК, де в ухвалі від 03.05.2024 про призначення судового розгляду наведені такий виклад обвинувального акту: « ОСОБА_9 , як генеральний директор ДП «Держінформ`юст», діючи умисно, за попередньою змовою із ОСОБА_24 , ОСОБА_19 та ОСОБА_25 , шляхом зловживання своїм службовим становищем, організував заволодіння грошовими коштами ДП «Держінформ`юст», що передбачалися для оплати за поставку ТОВ «Астен-МН» ПЗ «TrueConf» відповідно до Договору від 22.01.2014 №КТ25 на загальну суму 7 712 219 грн, яка у шістсот і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та є особливо великим розміром, достовірно при цьому знаючи, що необхідного для роботи у режимі ВКЗ визначеній кількості користувачів ДП не отримувало, а ТОВ «Астен-МН» його не поставляло, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 27 частиною 5 статті 191 КК України. Своїми умисними діями, які виразилися в організації заволодіння чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 27 частиною 5 статті 191 КК України. У період з 13.02.2014 по 15.04.2016 ОСОБА_9 з метою легалізації грошових коштів, одержаних злочинним шляхом, а також приховання їх дійсного джерела походження, забезпечив перерахування із рахунків підконтрольної йому через ОСОБА_20 компанії Ceterum Limited на рахунки компаній TECKFORCE LIMITED, VESTER MANAGEMENT S.A., SECHSTE SHAMROCK GRUNDSTUCKS GMBH та ASLV грошових коштів на загальну суму 15 143 068,4 грн, що відповідно до примітки 2 до статті 209 КК України перевищує більше ніж на 18 000 розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян на момент вчинення злочину (станом на 01.01.2016 - 689 грн) і є особливо великим розміром. Своїми умисними діями, які виразилися в легалізації (відмиванні) доходів, одержаних злочинним шляхом, тобто вчиненні фінансової операції чи правочину з коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, їх використанні, а також вчиненні дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів, у великих розмірах, ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 209 КК України».
Відтак, з врахуванням переривання строку давності з огляду на можливе вчинення ОСОБА_9 згаданих кримінальних правопорушень у період 13.02.2014-15.04.2016, визначений статтею 49 КК строк давності для кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27/частиною 1 статті 366 КК, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_9 у цьому кримінальному провадженні мав закінчитись 14.04.2019 о 24.00, тобто давно сплив у будь-якому випадку.
Окрім того, суд роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_9 сутність підстав і наслідків звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти такого звільнення й закриття кримінального провадження, однак такий надав згоду на звільнення їх від кримінальної відповідальності.
3.7. Частиною 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02.06.2016 визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
В постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) від 19.11.2019 в справі №345/2618/16-к міститься такий висновок:
«відповідно до пункту 2 частини 1 статті 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі, і до набрання вироком законної сили минуло три роки.
За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.
Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК».
Аналогічні висновки містяться в постановах ККС ВС від 20.10.2020 у справі 204/4728/15-к, від 25.02.2021 в справі №192/3301/16-к, від 10.06.2021 в справі №640/11750/17, від 12.04.2023 в справі №522/20663/17 та інших, що свідчить про усталену правову позицію з цього питання.
Також в ухвалі ККС ВС від 14.09.2020 в справі №493/1843/16-к викладена така правова позиція:
«Матеріально-правовою підставою застосування інституту давності вважається істотне зменшення суспільної небезпечності вчиненого злочину внаслідок спливу певного проміжку часу, що суттєво позначається на досягненні мети покарання.
Досягнення мети кари і виправлення особи, яка вчинила злочин, загального і спеціального попередження іноді стає або взагалі неможливим, або просто зайвим. Тому недоцільним є і притягнення особи до кримінальної відповідальності. Внаслідок цього ст. 49 КК України встановлює строки давності, тобто строки, після закінчення яких особа не може бути піддана кримінальній відповідальності за раніше вчинений злочин. Закінчення цих строків є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.
Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Факт визнання чи невизнання особою своєї винуватості у даному випадку не має значення для вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності з цієї підстави. Таке звільнення є обов`язком, а не правом суду, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч. 5 ст. 49 КК України».
Окрім того, згідно з правовим висновком у постанові ККС ВС від 18.02.2025 у справі №712/8174/23 «у результаті закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК за ініціативою та згодою особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, суд не може і не повинен констатувати факт вчинення цією особою кримінально-караного діяння. Адже кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд розглянути клопотання сторони захисту про таке звільнення невідкладно. У разі розгляду такого клопотання без проведення повного судового розгляду суд не може констатувати винуватість або навпаки невинуватість особи у вчиненні інкримінованого діяння».
Також, згідно з правовою позицією у постанові ККС ВС від 14.01.2026 у справі №454/3997/24: «виходячи із системного аналізу норм КПК та КК слідує, що передбачений статтею 49 КК інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою чи не згодою потерпілої сторони на таке звільнення. В даному випадку застосування положень статті 49 КК є обов`язковим для суду, а тому позиція потерпілих у цьому кримінальному провадженні не є вирішальною». 
3.8. Щодо прохання обвинуваченого ОСОБА_9 у клопотанні про «визнання обвинувального акту в частині обвинувачення мене та інших осіб за ч. 3 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України таким, що не відповідає вимогам КПК України», суд зазначає, що КПК не передбачає правової процедури визнання обвинувального акту таким, що не відповідає вимогам КПК на стадії розгляду клопотання про закриття кримінального провадження в зв`язку із звільненням від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК, також питання про повернення обвинувального акту прокурору вирішувалось ще 27.10.2021 і 15.12.2022 на стадії підготовчого судового провадження, коли ухвалами суду відмовлено в задоволенні клопотань про повернення обвинувального акту прокурору. Окрім того, кримінальне провадження №42015000000001624 від 29.07.2015 далі триватиме на стадії судового розгляду, метою якого відповідно до статті 17 КПК є встановлення судом поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості ОСОБА_9 та інших осіб у вчиненні зазначених в обвинувальному акті інших кримінальних правопорушеннях за результатами безпосереднього дослідження і оцінки доказів.
3.9. З огляду на вищенаведене, враховуючи сукупність матеріальних та процесуальних підстав для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд висновує, що клопотання обвинуваченого належить задовольнити частково та звільнити ОСОБА_9 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності та закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК кримінальне провадження №42015000000001624 від 29.07.2015 в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27/частиною 1 статті 366 КК, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.
Керуючись статтями 12, 49 КК, 284-288, 369-372, 532 КПК, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Задовольнити частково клопотання.
2. Звільнити від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК ОСОБА_9 (народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ).
3. Закрити кримінальне провадження №42015000000001624 від 29.07.2015 в частині обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 27/частиною 1 статті 366 КК, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку впродовж семи днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду через Вищий антикорупційний суд. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Повний текст ухвали оголошений 04.05.2026.
Головуючий суддя ОСОБА_1 	Суддя ОСОБА_2 	Суддя ОСОБА_3 	
________________________	_____________________	________________________