ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/22272/19 Суддя (судді) першої інстанції: Н.В. Друзенко

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Рівненького окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Музика ТВ" до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування рішень,-
В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Телерадіокомпанія "Музика ТВ" звернулось в Окружний адміністративний суд міста Києва з позовом до Головного управління ДПС у м.Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 04.11.2019 №020928405 в частині накладення штрафних (фінансових) санкцій 10% у сумі 3415,49 грн щодо встановленої відсутності реєстрації протягом граничного строку податкових накладних, зазначених статтею 201 та згідно зі статтею 120-1 Податкового кодексу України.
Рішенням Рівненького окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03.10.2019 ГУ ДПС у м.Києві проведено камеральну перевірку ТОВ "Телерадіокомпанія "Музика ТВ" щодо своєчасності реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, за результатами якої складено акт №1600/26-15-04-05-16/30304612 (а.с.115).
В акті перевірки вказано про такі порушення граничних строків реєстрації таких податкових накладних:
податкова накладна №3 від 31.12.2017 (сума ПДВ 469,97 грн.) зареєстрована в ЄРПН 16.01.2018 10:45, тобто із затримкою на 1 календарний день;
податкова накладна №6 від 30.09.2017 (сума ПДВ 3081,38 грн.) зареєстрована в ЄРПН 20.10.2017 4:06, тобто із затримкою на 5 календарних днів;
податкова накладна №9 від 31.07.2017 (сума ПДВ 1310,06 грн.) зареєстрована в ЄРПН 19.08.2017 12:46, тобто із затримкою на 4 календарних дні;
податкова накладна №5 від 30.04.2017 (сума ПДВ 2448,54 грн.) зареєстрована в ЄРПН 19.05.2017 3:14, тобто із затримкою на 4 календарних дні;
податкова накладна №8 від 31.05.2017 (сума ПДВ 4078,75 грн.) зареєстрована в ЄРПН 19.06.2017 4:41, тобто із затримкою на 4 календарних дні;
податкова накладна №10 від 31.08.2017 (сума ПДВ 4712,49 грн.) зареєстрована в ЄРПН 20.09.2017 3:33, тобто із затримкою на 5 календарних днів;
податкова накладна №8 від 31.10.2017 (сума ПДВ 3087,58 грн.) зареєстрована в ЄРПН 16.11.2017 5:44, тобто із затримкою на 1 календарний день;
податкова накладна №8 від 30.11.2017 (сума ПДВ 3133,96 грн.) зареєстрована в ЄРПН 19.12.2017 12:30, тобто із затримкою на 4 календарних дні;
податкова накладна №7 від 30.04.2018 (сума ПДВ 3534,21 грн.) зареєстрована в ЄРПН 16.05.2018 2:50, тобто із затримкою на 1 календарний день;
податкова накладна №8 від 30.06.2018 (сума ПДВ 3661,14 грн.) зареєстрована в ЄРПН 16.07.2018 3:47, тобто із затримкою на 1 календарний день;
податкова накладна №7 від 31.08.2018 (сума ПДВ 4153,75 грн.) зареєстрована в ЄРПН 17.09.2018 4:00, тобто із затримкою на 2 календарних дні;
податкова накладна №7 від 31.03.2018 (сума ПДВ 482,88 грн.) зареєстрована в ЄРПН 17.04.2018 8:05, тобто із затримкою на 2 календарних дні.
Позивач з висновками Акту не погодився та 22.10.2019 подав письмові заперечення (а.с.116-118), які за результатами розгляду відповідачем відхилені (а.с.119-120).
На підставі акту перевірки №1600/26-15-04-05-16/30304612 від 04.11.2019, ГУ ДПС у м.Києві винесено податкове повідомлення-рішення №020928405, яким до платника податків у відповідності до п.120-1.1 ст.120-1.1 Податкового кодексу України, застосована штрафна санкція на загальну суму 3415,49 грн., тобто у розмірі 10% за порушення терміну до 15 календарних днів реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до податкових накладних в ЄРПН на загальну суму ПДВ 34154,71 грн. (а.с.113-114).
Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Спеціальним нормативно-правовим актом у сфері оподаткування, який визначає механізм погашення податкових зобов`язань юридичних та фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів, регламентує порядок нарахування і сплати пені та штрафних (фінансових) санкцій, що застосовуються до платників податків, а також встановлює заходи, які можуть вживатися контролюючими органами з метою погашення податкового боргу, є Податковий кодекс України. 
Відповідно до підпунктів «а», «б» пункту 185.1 статті 185 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування податком на додану вартість визнаються операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких знаходиться на митній території України, а також операції з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України. 
Згідно з положеннями пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів або послуг вважається дата, яка припадає на відповідний податковий період та в межах якого настала одна з подій, що відбулася раніше, а саме: або дата зарахування коштів від покупця чи замовника на банківський рахунок платника податку як оплата вартості товарів чи послуг, що підлягають постачанню, або дата фактичного відвантаження товару. 
При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів чи послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів, що прямо передбачено пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України. 
Положеннями пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України встановлено обов`язок платника податку нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, а також скласти та зареєструвати у Єдиному реєстрі податкових накладних не пізніше останнього дня відповідного звітного (податкового) періоду зведену податкову накладну щодо товарів, послуг чи необоротних активів, придбаних або виготовлених із податком на додану вартість, у разі якщо такі товари, послуги чи необоротні активи призначаються для використання або фактично починають використовуватись в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України чи міжнародних договорів України, крім випадків, прямо передбачених законом. 
Також пунктом 199.1 статті 199 Податкового кодексу України визначено, що у випадку, коли придбані або виготовлені товари, послуги чи необоротні активи одночасно використовуються як в оподатковуваних, так і в неоподатковуваних операціях, платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання пропорційно частці їх використання в неоподатковуваних операціях та скласти відповідну зведену податкову накладну, яка підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у строки, встановлені податковим законодавством. 
Абзацом четвертим пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що податкові накладні, які не підлягають наданню покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями, що звільняються від оподаткування, підлягають обов`язковій реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Крім того, пунктом 8 Наказу Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної» передбачено, що при складанні податкових накладних, особливості оформлення яких визначені пунктами 10-15 зазначеного Порядку, у верхній лівій частині таких податкових накладних у графі «Не підлягає наданню отримувачу (покупцю) з причини» робиться відповідна позначка «Х» та зазначається тип причини. Зокрема, тип причини « 08» застосовується у випадках складання податкової накладної на постачання товарів чи послуг для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. 
Відповідно до пункту 11 зазначеного Порядку, у разі нарахування податкових зобов`язань згідно з пунктом 198.5 статті 198 та пунктом 199.1 статті 199 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний складати окремі зведені податкові накладні щодо товарів, послуг та необоротних активів, які призначаються або починають використовуватись:
в операціях, що не є об`єктом оподаткування; 
в операціях, звільнених від оподаткування; 
в операціях, що здійснюються у межах балансу платника податку, у тому числі при передачі для невиробничого використання або переведенні виробничих необоротних активів до складу невиробничих; 
в операціях, які не належать до господарської діяльності платника податку. 
Такі зведені податкові накладні підлягають складанню не пізніше останнього дня відповідного звітного (податкового) періоду. 
При цьому у зведених податкових накладних, у яких зазначено код ознаки « 1» або « 2», у графі «Отримувач (покупець)» платник податку зазначає власне найменування або прізвище, ім`я та по батькові, а у рядку «Індивідуальний податковий номер отримувача (покупця)» вказується умовний ІПН « 600000000000». Водночас рядок щодо податкового номера платника податку або серії та номера паспорта не заповнюється. У верхній лівій частині податкової накладної зазначається відповідний тип причини згідно з пунктом 8 Порядку, а саме: « 04» – складена на постачання у межах балансу для невиробничого використання; « 08» – складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування ПДВ; « 09» – складена на постачання для операцій, звільнених від оподаткування ПДВ; « 13» – складена у зв`язку з використанням товарів, послуг чи активів не у господарській діяльності платника податку. 
У аналогічному порядку податкова накладна підлягає складанню також у випадку здійснення операцій з постачання товарів чи послуг, за якими податкові зобов`язання не були нараховані відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України. Це стосується, зокрема, товарів та послуг, придбаних або виготовлених до 01 липня 2015 року, за умови, що під час їх придбання чи виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту. Такі податкові накладні складаються у разі використання відповідних товарів чи послуг у межах балансу платника податку для невиробничого використання, у неоподатковуваних або звільнених від оподаткування операціях, а також у випадку використання виробничих чи невиробничих засобів, інших товарів або послуг не у межах господарської діяльності платника податку. Крім того, аналогічний порядок застосовується і при анулюванні реєстрації платника ПДВ щодо товарів, послуг та необоротних активів, які не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності та щодо яких не були нараховані податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 та пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України. 
Як установлено судом та підтверджується матеріалами справи, зокрема документами, наявними на аркушах справи 28-105, зі змісту спірних податкових накладних убачається, що вони були складені саме на підставі пункту 11 Порядку №1307. Зокрема, у вказаних податкових накладних міститься позначка «Х» про те, що така податкова накладна не підлягає видачі покупцю, а також позначка «Х» про те, що вона є зведеною податковою накладною. Крім того, у спірних накладних зазначено тип причини « 08» – «Складена на постачання для операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість». У графі продавця зазначено найменування та індивідуальний податковий номер позивача, а у графі покупця – найменування позивача та умовний ІПН « 600000000000». Рядки І-VІ заповнені з урахуванням відповідних ставок ПДВ – 20 % та 7 %, тоді як рядок VII залишено незаповненим. 
Отже, суд дійшов висновку, що позивачем були складені та направлені для реєстрації зведені податкові накладні відповідно до вимог пункту 199.1 статті 199 Податкового кодексу України та Порядку №1307. 
При цьому суд звертає увагу, що згідно зі змістом акта перевірки відповідачем не встановлено жодних порушень щодо порядку складання зазначених податкових накладних або правильності їх оформлення. Разом із тим акт перевірки містить висновки виключно про порушення позивачем строків реєстрації вказаних зведених податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Так, за змістом положень пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України у разі здійснення операцій з постачання товарів чи послуг платник податку – продавець зобов`язаний у встановлені законодавством строки скласти податкову накладну, зареєструвати її у Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю на його вимогу. Водночас податкові накладні, які не підлягають наданню покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями, що звільняються від оподаткування, також підлягають обов`язковій реєстрації у Єдиному реєстрі податкових накладних. 
Нормами податкового законодавства передбачено, що реєстрація податкових накладних та розрахунків коригування до них повинна здійснюватися з урахуванням визначених граничних строків. Зокрема, податкові накладні, складені з 1 по 15 календарний день місяця включно, мають бути зареєстровані не пізніше останнього календарного дня такого місяця, а податкові накладні, складені з 16 по останній календарний день місяця, – не пізніше 15 календарного дня наступного місяця. 
У разі порушення зазначених строків до платника податків застосовуються штрафні санкції у порядку, визначеному Податковим кодексом України. 
Так, відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України у редакції, чинній з 01 січня 2017 року після внесення змін Законом №1797-VIII, порушення платником ПДВ граничного строку реєстрації податкової накладної або розрахунку коригування до неї у Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою застосування штрафних санкцій. Водночас наведена норма містить виняток щодо податкових накладних, які не надаються покупцю та складені за операціями, що звільняються від оподаткування або оподатковуються за нульовою ставкою. Розмір штрафу залежить від тривалості порушення строку реєстрації та, зокрема, становить 10 відсотків суми ПДВ у разі порушення строку до 15 календарних днів та 30 відсотків суми ПДВ – у разі порушення строку від 31 до 60 календарних днів.
Системний аналіз положень статті 201, пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, а також Порядку №1307 у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що порушення платником податку на додану вартість установлених законодавством граничних строків реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є самостійною підставою для застосування до такого платника штрафних (фінансових) санкцій. Водночас із наведеного правила законодавцем передбачено виняток, який стосується випадків порушення строку реєстрації податкових накладних, що одночасно відповідають двом обов`язковим умовам: по-перше, така податкова накладна не повинна надаватися отримувачу (покупцю), а по-друге – вона має бути складена щодо операцій з постачання товарів або послуг, які звільняються від оподаткування податком на додану вартість або оподатковуються за нульовою ставкою. 
Отже, для звільнення платника податку від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, необхідна одночасна наявність обох наведених умов. Відсутність хоча б однієї із зазначених складових виключає можливість застосування такого звільнення від відповідальності. 
Судом установлено, при цьому зазначені обставини сторонами не заперечуються, що ТОВ «Телерадіокомпанія «Музика ТВ» несвоєчасно зареєструвало зведені податкові накладні, які не підлягали наданню покупцю та були складені щодо операцій, які не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість. 
Разом із тим суд звертає увагу, що поняття «операції, які не є об`єктом оподаткування», «операції, звільнені від оподаткування» та «операції, які оподатковуються за нульовою ставкою» є різними за своїм правовим змістом категоріями, для яких Податковим кодексом України встановлено окремий правовий режим регулювання та різні правові наслідки. Таким чином, операції, які не є об`єктом оподаткування ПДВ, не можуть бути ототожнені з операціями, звільненими від оподаткування, або такими, що оподатковуються за нульовою ставкою. 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у спірних правовідносинах відсутні підстави для звільнення позивача від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, за несвоєчасну реєстрацію спірних податкових накладних. 
Водночас суд враховує, що Законом України №466-IX від 16.01.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, було внесено зміни до статті 120-1 Податкового кодексу України та викладено пункт 120-1.1 у новій редакції. 
У новій редакції законодавець істотно розширив перелік випадків, у яких штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних не застосовуються. Зокрема, окрім податкових накладних, складених щодо операцій, звільнених від оподаткування або оподатковуваних за нульовою ставкою, до такого переліку були віднесені також:
· податкові накладні, складені відповідно до пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України; 
· податкові накладні, складені відповідно до статті 199 Податкового кодексу України; 
· податкові накладні, складені відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України; 
· а також відповідні розрахунки коригування до таких податкових накладних. 
Крім того, Законом №466-IX підрозділ 2 розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України було доповнено пунктом 73, яким законодавець фактично пом`якшив відповідальність платників податків за порушення строків реєстрації окремих категорій податкових накладних. 
Так, відповідно до змісту пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України у редакції Закону №466-IX, штрафні санкції за порушення строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування, які:
· стосуються операцій, звільнених від оподаткування ПДВ; 
· оподатковуються за нульовою ставкою; 
· не передбачають надання податкової накладної покупцю; 
· складені відповідно до пункту 198.5 статті 198 або статті 199 Податкового кодексу України; 
· складені відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 Податкового кодексу України, 
та були нараховані платникам податків протягом періоду з 01 січня 2017 року до 31 грудня 2019 року, за умови, що відповідні грошові зобов`язання залишались неузгодженими станом на дату набрання чинності Законом №466-IX, підлягають застосуванню у значно меншому розмірі. 
Зокрема, у таких випадках штраф визначався у розмірі 2 відсотків обсягу постачання без урахування ПДВ, але не більше 1020 гривень. При цьому для випадків відсутності реєстрації податкових накладних протягом установленого строку розмір штрафу складав 5 відсотків обсягу постачання без ПДВ, але не більше 3400 гривень. 
Надалі Закон України №786-IX від 14.07.2020 «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб – підприємців», який набрав чинності 08 серпня 2020 року, додатково змінив положення пункту 73 підрозділу 2 розділу XX Податкового кодексу України. 
Зазначеним Законом було розширено сферу дії відповідних пом`якшуючих положень, уточнено категорії податкових накладних та розрахунків коригування, а також зменшено розмір штрафних санкцій. Так, законодавцем слова «до 31 грудня 2019 року» були замінені словами «до дати набрання чинності Законом України №466-IX», а також змінено розміри штрафів:
· з 2 відсотків до 1 відсотка обсягу постачання без ПДВ, але не більше 510 гривень; 
· з 5 відсотків до 2,5 відсотка обсягу постачання без ПДВ, але не більше 1700 гривень. 
Таким чином, аналіз наведених законодавчих змін свідчить про те, що законодавець поступово пом`якшував відповідальність платників податків за порушення строків реєстрації окремих категорій податкових накладних, у тому числі тих, які складались відповідно до статті 199 Податкового кодексу України та не надавались покупцю. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України під час вибору та застосування норми права до спірних правовідносин суд зобов`язаний враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. 
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 31.03.2021 у справі №640/6342/19 сформував правовий висновок, відповідно до якого зміни, внесені Законом України №466-IX до положень Податкового кодексу України, були спрямовані не лише на уточнення та розширення переліку випадків, за яких платник податків звільняється від відповідальності, передбаченої пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, а й на усунення надмірного та непропорційного податкового тягаря, який виникав унаслідок застосування попередньої редакції відповідних норм податкового законодавства. 
Верховний Суд зазначив, що законодавець фактично передбачив ретроспективну дію положень пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України щодо порядку застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до них у Єдиному реєстрі податкових накладних. Така ретроспективна дія полягає у тому, що нові, більш сприятливі для платника податків положення поширюються на штрафні санкції, нараховані за період з 01 січня 2017 року до дати набрання чинності Законом №466-IX, за умови, якщо відповідні податкові повідомлення-рішення перебувають у процедурі адміністративного чи судового оскарження та грошові зобов`язання за ними не були сплачені станом на дату набрання чинності вказаним Законом. 
Крім того, Верховний Суд у вказаній постанові звернув увагу, що такий підхід законодавця відповідає принципам «належного урядування» та «доброго врядування», які сформовані у практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, у рішенні у справі «Москаль проти Польщі» ЄСПЛ наголосив, що принцип належного урядування не повинен перешкоджати державним органам виправляти власні помилки, навіть якщо вони були наслідком недбалості відповідних органів, оскільки інший підхід фактично призводив би до збереження непропорційного втручання держави у права особи та суперечив би загальним інтересам суспільства. 
Також Верховний Суд врахував правову позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, відповідно до якої надання нормативно-правовому акту зворотної дії у часі може бути прямо передбачене самим законом. При цьому зворотна дія нормативно-правового акта означає поширення його дії на правовідносини та факти, які виникли до моменту набрання таким актом чинності. 
Отже, колегія суддів дійшла висновку, що чинною та такою, що підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, є редакція пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, якою запроваджено ретроактивну дію закону щодо порядку застосування штрафних санкцій за порушення строків реєстрації податкових накладних. 
Аналогічний правовий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом у постановах від 17 липня 2020 року у справі №640/5138/19, від 05 серпня 2020 року у справі №580/1424/19, від 10 серпня 2020 року у справі №640/6528/19, від 10 вересня 2020 року у справі №520/3188/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №1.380.2019.001225, від 11 листопада 2020 року у справі №160/1553/19, від 06 серпня 2020 року у справі №200/7002/19-а, від 11 січня 2021 року у справі №480/3000/19 та від 21 квітня 2022 року у справі №580/5563/20. 
Таким чином, колегія суддів акцентує увагу на тому, що законодавство, яке підлягає застосуванню у спірних правовідносинах, було змінене законодавцем шляхом прийняття спеціальної ретроактивної норми, якою фактично змінено обсяг прав та обов`язків як платників податків, так і контролюючих органів. 
Відповідно до зазначених законодавчих змін саме контролюючий орган за місцем податкової реєстрації платника податку зобов`язаний здійснити перерахунок суми штрафних санкцій та направити платнику нове податкове повідомлення-рішення. При цьому попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним) у силу прямої вказівки закону без необхідності прийняття будь-яких додаткових рішень чи вчинення інших дій контролюючим органом. 
Водночас колегія суддів зазначає, що право на здійснення перерахунку та зменшення штрафних санкцій відповідно до пункту 73 підрозділу 2 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України належить виключно контролюючому органу. Саме на податковий орган законодавцем покладено обов`язок скласти та направити нове податкове повідомлення-рішення із врахуванням зміненого порядку застосування штрафних санкцій. Суд, у свою чергу, у межах наданих йому повноважень може лише перевірити правомірність чи неправомірність застосування відповідних штрафних санкцій та встановити наявність або відсутність підстав для поширення ретроактивної дії зазначеної норми на спірні правовідносини, однак не вправі підміняти собою контролюючий орган та самостійно визначати новий розмір штрафу. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення від 04.11.2019 №020928405 не відповідає меті та змісту державного регулювання спірних правовідносин після внесення змін Законом №466-IX, є непослідовним у контексті нових положень податкового законодавства та фактично покладає на позивача непропорційний і безпідставний податковий тягар. 
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність спірного податкового повідомлення-рішення та наявність підстав для його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Телерадіокомпанія «Музика ТВ» підлягають задоволенню.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції всебічно та повно з`ясував обставини справи, надав належну оцінку доказам, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги наведених висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Рівненького окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Т.Р. Вівдиченко