ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" травня 2026 р. Справа№ 910/10758/25

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Ходаківської І.П.
суддів: Євсікова О.О. 
Демидової А.М. 

розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу 
Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер"
на рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2025 (повне рішення складено 22.12.2025)
у справі № 910/10758/25 (суддя Усатенко І. В.)
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обслуговуюча компанія "Нове місто"
треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача:
1) Державна аудиторська служба України
2) Фізична особа-підприємець Попов Юрій Юрійович
про стягнення 149 744, 00 грн

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

В серпні 2025 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" звернулося до господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Обслуговуюча компанія "Нове місто" про стягнення 149 744,00 грн збитків, завданих завищенням вартості робіт за договором підряду № Т-71/21 від 13.10.2021.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Рішенням господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі № 910/10758/25 відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач не довів тих обставин з якими пов`язував свої вимоги.

Короткий зміст апеляційної скарги і заперечень на неї

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі № 910/10758/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Апеляційна скарга позивача зводиться до того, що аудиторський висновок є належним доказом завищення вартості будівельних робіт відповідачем, який переважає докази, які надані відповідачем. Позивач зазначає, що завищення вартості виконаних робіт є реальними збитками, що підтверджується аудиторським висновком.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просить відмовити у її задоволенні посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його не спростовують.

У поясненнях Державна аудиторська служба України на апеляційну скаргу, просить її задовольнити в повному обсязі.

Утім такі пояснення Державної аудиторської служби України на апеляційну скаргу не можуть бути прийняті до розгляду виходячи із наступного.

Відповідно до статті 265 ГПК України учасники справи мають право приєднатися до апеляційної скарги, поданої особою, на стороні якої вони виступали. До апеляційної скарги мають право приєднатися також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (ч.1). Заяву про приєднання до апеляційної скарги може бути подано до початку розгляду справи в суді апеляційної інстанції (ч.2). До заяви про приєднання до апеляційної скарги додаються документ про сплату судового збору та докази надсилання копії заяви іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 42 цього Кодексу (ч.3).

Отже, оскільки подані пояснення не містять обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, а за своєю суттю є приєднанням до апеляційної скарги, однак заявником не додано документу про сплату судового збору, а ГПК України не містить положень щодо надання строку для усунення недоліків стосовно приєднання до апеляційної скарги, подані пояснення залишаються без розгляду.

Розгляд справи Північним апеляційним господарським судом

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.01.2026 (колегія суддів: головуюча Ходаківська І. П., судді Владимиренко С. В., Демидова А. М.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" на рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі №910/10758/25 та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. Витребувано з суду першої інстанції матеріали цієї справи.

Склад суду змінено відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.03.2026 справу прийнято колегією суддів у визначеному складі до провадження.

Обставини справи, встановлені судом першої та перевірені судом апеляційної інстанції, визначення відповідно до них правовідносин

Суд встановив, що 13.10.2021 Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм" (змінено найменування на Комунальне підприємство виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер") (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Обслуговуюча компанія "Нове місто" (підрядник) укладено договір підряду № Т-71/21, за умовами пункту 1.1 якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується відповідно до проектно-кошторисної документації та умов договору виконати будівельні роботи по об`єкту код ДК 021:2015-45000000-7 (Будівельні роботи та поточний ремонт) Капітальний ремонт приміщень кінотеатру Флоренція на просп.. В. Маяковського, 31 зазначені в проектній документації, та в межах ціни, визначеної в договірній ціні (додаток №1 до договору, який є його невід`ємною частиною) у порядку та на умовах, визначених цим договором, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконані належно роботи за рахунок бюджетних коштів.

Адреса місцезнаходження об`єкта будівництва: місто Київ, проспект В. Маяковського (змінено найменування на проспект Червоної калини), 31. Кількість, характеристики виконуваних за цим договором робіт відображаються та підтверджуються договірною ціною (додаток № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною). Склад та обсяг робіт, що доручаються до виконання підряднику, визначені на підставі проектно-кошторисної документації. Склад та обсяги робіт можуть бути зменшені залежно від реального фінансування видатків замовника та можуть бути переглянуті сторонами в процесі робіт у разі винесення змін до проектної документації, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (п. 1.2 -1.4 договору).

Відповідно до пункту 2.1 договору початок та закінчення будівельних робіт визначається календарним графіком виконання робіт, який є невід`ємною частиною договору (додаток № 3) та умовами цього договору.

Пунктом 3.1 договору було визначено, що ціна договору визначається згідно з протоколом погодження договірної ціни, кошторисній документації до даного договору становить 2025999,97 грн.

Додатковою угодою від 17.12.2021 сторони внесли зміни до пункту 3.1 договору, виклавши його в наступній редакції: Ціна договору визначається згідно з договірною ціною, протоколом погодження договірної ціни та становить 1 974 380, 12 грн.

Відповідно до пунктів 3.2, 3.7 договору договірна ціна визначена відповідно до ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 Правил визначення вартості будівництва (зі змінами та доповненнями). Сторони погодили, що уточнення (зменшення) вартості робіт договору проводиться шляхом укладення додаткової угоди до цього договору, що є його невід`ємною частиною.

Згідно пункту 4.4 договору при виявленні в розрахунках визначення вартості виконаних робіт (ф. КБ-2в, КБ-3) безперечних помилок, порушень чинного порядку визначення вартості робіт, загальна вартість виконаних робіт підлягає уточненню з моменту виявлення зазначених помилок.

Приймання-передача робіт здійснюється сторонами відповідно до Загальних умов укладання та виконання договорів підряду в капітальному будівництві, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.2005 за № 668 (Загальні умови), положень ДСТУ БД.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва, а також нормативних актів, які регламентують прийняття закінчених будівництвом об`єктів в експлуатацію, та оформлюється: Актом приймання виконаних будівельних робіт (примірна форма КБ-2в) із довідкою про вартість виконаних будівельних робіт та витрати (примірна форма КБ-3), згідно додатків Т, У передбачених ДСТУ БД.1.1-1:2013 Правила визначення вартості будівництва (п. 5.1 договору).

Згідно з пунктами 5.3, 5.4, 5.6 договору підрядник визначає обсяги і вартість виконаних робіт за кожним етапом, про що складає акт (КБ-2в) із довідкою (КБ-3), які надає замовнику. Замовник протягом 5 робочих днів з дня отримання документів за п. 5.3 цього договору вчиняє наступне: без зауважень підписує акт із довідкою та приймає результати робіт, або із зауваженнями підписує акт із довідкою та приймає у частині результати робіт, про що надає підряднику відповідний акт про усунення виявлених недоліків (дефектів) або відмовляється від підписання акту і довідки та відмовляється повністю від прийняття результатів робіт, про що надає підряднику мотивовану відмову з актом про усунення виявлених недоліків (дефектів). Замовник вказує в Акті про усунення виявлених недоліків (дефектів) перелік та/або характер виявлених недоліків (дефектів) у результатах Робіт, строки для їх усунення підрядником.

Відповідно до пункту 5.7 договору підрядник протягом 5 (п`яти) робочих днів з дня отримання від замовника Акту про усунення виявлених недоліків (дефектів): підписує вказаний Акт і усуває недоліки (дефекти) у результатах робіт, або надає мотивовану відмову від підписання Акта і усунення недоліків (дефектів) у результатах Робіт, у зв`язку із відсутністю таких недоліків (дефектів) в результатах Робіт, про що надає Висновок експерта із правом проведення будівельно-технічної експертизи. Відмова вважається безпідставною за відсутності Висновку експерта. 

Згідно з пунктом 5.11 договору передача закінчених в цілому будівельних Робіт (Об`єкта будівництва) Підрядником та їх приймання Замовником здійснюється за Актом здавання-приймання закінчених будівельних Робіт (Об`єкта будівництва). В разі виявлення недоліків (дефектів) під час прийняття закінчених в цілому будівельних Робіт (Об`єкта будівництва), складається Акт за п. 5.6. Договору, який передається Підряднику. Виявлені недоліки (дефекти), які виникли з вини підрядника, повинні бути усунуті підрядником за власний рахунок протягом строків зазначених в акті.

Пунктом 6.1 договору передбачено, що забезпечення робіт проектною документацією на стадії Робочий проект покладається на замовника.

Відповідно до п. 8.1, 8.2 договору підрядник повинен виконати передбачені цим договором роботи, якість яких відповідає умовам технічних вимог, проектній документації, виконавчій документації і діючих нормативних документів ДБН, ДСТУ щодо вказаного виду робіт. Матеріали, устаткування та роботи повинні відповідати вимогам технічних регламентів, процедурам підтвердження відповідності та придатності, прийнятим в Україні.

Згідно п. 15.1, 15.3 договору він набуває чинності після його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками (за наявності печатки). Цей договір діє з моменту укладення до 31.12.2021 включно, а за фінансовими (здійснення розрахунків) та гарантійними зобов`язаннями сторін до їх повного виконання.

Суд встановив, що на підтвердження обставин виконання відповідачем робіт за договором до матеріалів справи долучено довідку про вартість виконаних будівельних робіт та витрат за грудень 2021 форми КБ-3 на загальну суму 1 574 278,48 грн, підписану сторонами 24.12.2021 та скріплену їх печатками. Також долучений акт № 1 приймання виконаних будівельних робіт за грудень 2021 форми КБ-2в на суму 1 574 278,48 грн, підписаний та скріплений печатками обох сторін без зауважень 24.12.2021. На акті також міститься підпис та печатка інспектора технічного нагляду Попова Ю.Ю., що обсяг та якість робіт перевірено.

Позивач сплатив відповідачу вартість виконаних робіт, що підтверджується платіжним дорученням №132 від 30.12.2021 на суму 1 574 278,48 грн.

Технічний нагляд здійснювався Фізичною особою-підприємцем Поповим Юрієм Юрійовичем на підставі договору № Т-73/21 від 25.10.2021, укладеного з Комунальним підприємством виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київкінофільм".

При цьому встановлено, що Державною аудиторською службою України складено Аудиторський звіт № 04-24/5 від 23.11.2022 за результатами державного фінансування аудиту виконання бюджетних програм Департаментом культури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) за період з 01.01.2021 по 31.03.2022. У звіті по об`єкту: капітальний ремонт приміщень кінотеатру Флоренція на проспекті В. Маяковського, 31 зроблено наступні висновки: дослідженням актів приймання виконаних будівельних робіт форми № КБ-2в встановлено включення до актів Форми КБ-2в робіт та витрат, не передбачених договірною ціною та проектно-кошторисною документацією на суму 125143 (сто двадцять п`ять тисяч сто сорок три) гривні 60 копійок прямих витрат без податку на додану вартість, чим порушено п. 6.4.3 з урахуванням п. 6.3.3 Настанови щодо визначення прямих витрат вартості будівництва ДСТУ-Н БД.1.1-2:2013 наказу Мінрегіону України віл 27.08.2013 № 405 та умов договору, що призвело до завищення вартості виконаних робіт на суму 124787,00 гривень прямих витрат без ПДВ та 149744,00 грн з ПДВ, а саме: Акт № 1 за 24.12.2022.

Як зазначає позивач в аудиторському звіті позивачем виявлено одрук замість 24.12.2021 (дати складання і підписання акту, аудитором помилково зазначено 24.12.2022).

Суд першої інстанції зазначив, що сторонами не заперечувались обставини, що в аудиторському звіті зазначено саме про акт № 1 від 24.12.2021, складений за результатами виконання договору № Т-71/21 від 13.10.2021.

У пункті 5 звіту (сторінка 180) запропоновано: зобов`язати керівників закладів культури та КП Житлоінвестбуд-УКБ, які використали бюджетні кошти всупереч законодавству при здійсненні ремонтно-будівельних робіт у сумі 38494370,69 грн вжити заходи щодо їх стягнення з підрядників та повернення до бюджету міста Києва. Зокрема КП "Київкінофільм" у сумі 5147207,60 грн.

Позивач звернувся до відповідача з письмовим повідомленням про виявлені недоліки (дефекти) у виконаних роботах № 060/48-308 від 23.06.2025, в якому зазначив про результати проведеного аудиту та запропонував представнику підрядника з`явитися 01.07.2025 до будівлі кінотеатру "Флоренція" за адресою: м. Київ, проспект. Червоної Калини (В. Маяковського), 31 для спільного з замовником складання акту про усунення виявлених недоліків (дефектів). Докази направлення повідомлення 23.06.2025 долучені до матеріалів справи.

Для спільного складання акту про усунення недоліків представник відповідача не з`явився. За результатами огляду позивачем складено акт про усунення виявлених недоліків (дефектів) від 01.07.2025, в якому перелічено недоліки, зазначені в аудиторському звіті.

17.07.2025 позивач направив відповідачу претензію № 060/48-360 від 17.07.2025, в якій просив відшкодувати шкоду у сумі 149 744,00 грн, до якої долучив копію акта про усунення виявлених недоліків (дефектів) від 01.07.2025.

Відповідач відповіді на претензію не надав, вимогу про відшкодування збитків не задовольнив.

Третьою особою-2 до матеріалів справи долучено акт про усунення виявлених недоліків (дефектів) від 22.07.2025, складений ним за участі замовника (позивача), у якому зазначено, що фактичний обсяг змонтованих конструкцій складає 53,581 кв м; витрати алюмінієвих рейкових панелей відповідають нормі розрахунку розцінки ЕН15-77-1 в кількості 43,25 кв. м.; обсяги прокладеного вогнетривкого кабелю 3*1,5 відповідають вказаному в акті.

В своїх поясненнях третя особа зазначила, що відповідачем був виконаний весь обсяг обумовлених договором № Т-71/21 від 13.10.2021 робіт, а їх виконання ним перевірено та підтверджено актом форми № КБ-2в від 24.12.2021.

Позивач звернувся з даним позовом про стягнення з відповідача збитків у вигляді завищеної вартості робіт та матеріалів по договору № Т-71/21 від 13.10.2021 на суму 149744,00 грн.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та оцінка аргументів учасників справи.

Стаття 509 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання, в силу вимог статей 526, 525 Цивільного кодексу України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 11, 629 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення зобов`язань та є обов`язковим для виконання сторонами.

За приписами пунктів 1, 2 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Положеннями ст. 843, ч.ч. 1, 2 ст. 844 ЦК України передбачено, що у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу. Ціна у договорі підряду може бути визначена у кошторисі. Якщо робота виконується відповідно до кошторису, складеного підрядником, кошторис набирає чинності та стає частиною договору підряду з моменту підтвердження його замовником. Кошторис на виконання робіт може бути приблизним або твердим. Кошторис є твердим, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 1 статті 846 ЦК України визначено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Статтею 849 ЦК України передбачені права замовника під час виконання роботи, а саме: замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.

Згідно ч. 1 ст. 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Частиною 4 ст. 882 ЦК України передбачено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною. Акт, підписаний однією стороною, може бути визнаний судом недійсним лише у разі, якщо мотиви відмови другої сторони від підписання акта визнані судом обґрунтованими.

Замовником було у повному обсязі прийнято за актом приймання-передачі виконані підрядником роботи без висловлення будь-яких зауважень. Наразі, і в заявах по суті спору, позивач не вказує про не виконання чи не належне виконання підрядником робіт за договором № Т-71/21 від 13.10.2021.

Приписами статті 632 ЦК України визначено, що ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Із встановлених судом обставин справи вбачається, що з урахуванням укладених сторонами додаткових угод, вартість робіт за договором № Т-71/21 від 13.10.2021 визначена у розмірі 1974380,12 грн. Кошторисна документація, як додатки до договору, підписана сторонами на визначену суму вартості робіт, які сторони обумовили в договорі. Долученим до матеріалів справи актом підтверджено виконання робіт за договором № Т-71/21 від 13.10.2021 на суму 1574278,48 грн, що є меншим суми визначної сторонами у договірній ціні.

Отже, суд першої інстанції встановив, що вартість виконаних робіт не перевищує кошторисну вартість робіт, які сторони обумовили в договорі.

Суд також дослідив аудиторський звіт та констатував, що з нього не вбачається, що при визначені ціни договорів сторонами не дотримано чи порушено положення Настанови з визначення вартості будівництва та Настанови з визначення вартості проектних, науково-проектних, вишукувальних робіт та експертизи проектної документації на будівництво, затверджених Наказом Міністерства розвитку громад та територій України "Про затвердження кошторисних норм України у будівництві" від 01.11.2021 №281, дотримуватись яких сторони були зобов`язані згідно умов договору. Посилання на відповідні порушення не зазначені в аудиторському звіті. Ці обставини додатково підтверджують відсутність підстав для перегляду визначеної сторонами ціни договорів та повернення підрядником коштів, визначених аудиторським звітом як завищення вартості та обсягу робіт.

Колегія суддів зазначає, що підставами позову заявник визначає виключно висновки, які викладені в аудиторському звіті Державної аудиторської служби України № 04-24/5 від 23.11.2022.

Частиною 2 ст. 15 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" встановлено, що законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються. Вимога щодо усунення виявлених порушень законодавства, яка складається за результатами інспектування та перевірки закупівель, здійснених суб`єктами господарювання державного сектору економіки, в тому числі суб`єктами господарювання, у статутному капіталі яких 50 і більше відсотків акцій (часток) належать суб`єктам господарювання державного сектору економіки, а також підприємствами, установами та організаціями, які використовують (використовували у періоді, який перевіряється) державне чи комунальне майно, має відповідати змісту і формі адміністративного акта відповідно до вимог Закону України "Про адміністративну процедуру".

Верховний Суд у постанові від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17 висновував, що акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог податкового, валютного та іншого законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу. Виявлені контролюючим органом порушення не впливають на умови укладеного між сторонами договору і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками акт ревізії у даному випадку фіксує порушення фінансової дисципліни учасника правовідносин, фінансово-господарська діяльність якого перевірялась. Акт ревізії не може змінювати, припиняти частково або повністю договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені договором та підтверджені відповідними актами виконаних робіт.

Верховний Суд у постанові від 18.02.2020 у справі № 910/17984/16 зазначив, що акт ревізії не є беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог про стягнення збитків, оскільки виявлені таким органом порушення не можуть впливати на умови укладених між сторонами договорів і не можуть їх змінювати. Акт ревізії не може змінювати, припиняти договірні правовідносини сторін, зобов`язання, визначені укладеними договорами та які підтверджені відповідним актами здачі-приймання наданих послуг. Акт ревізії є документом, складеним з приводу наявності або відсутності відповідних порушень, та містить лише думку органу, який його склав. Викладені в ній висновки не мають заздалегідь обумовленої сили, тобто акт ревізії не є підставою для стягнення з відповідача коштів, одержаних відповідно до умов договору. Акт ревізії не є рішенням суб`єкта владних повноважень, не зумовлює виникнення будь-яких прав і обов`язків для осіб, робота (діяльність) яких перевірялася. Акт ревізії є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу.

Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сам по собі аудиторський звіт не є доказом, який беззаперечною свідчить про порушення відповідачем законодавства та умов договору та відповідно такий звіт не може бути беззаперечною підставою для задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції правильно констатував, що виявлення порушень може бути підставою для притягнення до відповідальності посадових осіб у порядку встановленому чинним законодавством України.

При цьому, позивач заявляючи вимогу про повернення коштів, визначає їх правову природу, як збитки.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною в силу правил статті 22 Цивільного кодексу України, оскільки частиною першою цієї статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Статтею 623 ЦК України передбачено, що боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення. При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.01.2022 у справі № 904/1448/20 вказано, що, вирішуючи питання щодо стягнення збитків, суд повинен встановити відповідний та повний склад правопорушень. Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, необхідна наявність повного складу правопорушення: 1) протиправної поведінки особи; 2) шкоди (збитків); 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки. 

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. 

Під шкодою слід розуміти, зокрема, зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Причинний зв`язок, як елемент складу цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. Також деліктна відповідальність за загальним правилом настає за наявності вини заподіювача шкоди. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає.

Відшкодування збитків є однією з форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою наведеної статті визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. 

При цьому, як зазначалося вище, збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ кредитора, яке пов`язане з утиском його інтересів як учасника певних суспільних відносин і яке виражається у зроблених ним витратах, у втраті або пошкодженні його майна, у втраті доходів, які він повинен був отримати. 

Реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 

Отже, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права. Тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було би відновлення свого порушеного права особою. Крім того, такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.05.2021 у справі № 761/12945/19, від 10.09.2024 у справі № 910/21221/21.

У постанові від 28.07.2022 у справі № 911/51/21 Верховний Суд виснував про те, що для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, вина боржника. Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності. Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. Натомість вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.

Схожі за змістом правові висновки наведено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.06.2023 у справі № 911/682/21 (пункт 8.51), від 25.01.2024 у справі № 910/899/23 (пункти 6- 69), від 25.10.2024 у справі № 915/546/21 (пункти 89- 91, 96, 100) і від 14.11.2024 у справі № 910/17582/23 (пункти 78- 82) у спорах про відшкодування реальних збитків, завданих порушенням договірного зобов`язання.

Відповідно до статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків за порушення договірних зобов`язань, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправна поведінка, 2) збитки, 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою боржника та збитками кредитора, 4) вина боржника (висновок викладений у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.07.2019 у справі № 915/283/18, від 08.04.2021 у справі № 916/1781/20).

Відсутність хоча б одного із вищеперелічених елементів, утворюючих склад господарського правопорушення, звільняє боржника від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань, оскільки, в даному випадку, його поведінка не може бути кваліфікована як правопорушення.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.07.2021 у справі № 910/5349/20, від 16.09.2025 у справі № 910/8054/24, які враховуються колегією суддів в силу приписів частини 4 статті 236 ГПК України.

Встановивши, що відповідач виконав свої зобов`язання за договором № Т-71/21 від 13.10.2021 у повному обсязі, за вартістю нижчою від обумовленою сторонами у договорі, а обсяг робіт та матеріалів, зазначених у якості порушень в аудиторському звіті обумовлені локальним кошторисом на будівельні роботи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено наявність всіх елементів правопорушення, необхідних для стягнення з відповідача збитків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки із встановлених судом обставин справи вбачається, що позивач не довів у встановленому законом порядку вину відповідача, протиправність його поведінки та причинно-наслідковий зв`язок між збитками та поведінкою відповідача, що виключає правові підстави для задоволення позову, з огляду на необґрунтованість вимог позивача.

Посилання позивача на аудиторський звіт Державної аудиторської служби України № 04-24/5 від 23.11.2022, як на підставу для стягнення збитків з відповідача є безпідставними, оскільки виявлені контролюючим органом порушення не впливають на правовідносини сторін за договором і не можуть їх змінювати, оскільки за своїми правовими наслідками цей звіт фіксує виключно факт порушення фінансової дисципліни учасників правовідносин, фінансово - господарська діяльність яких перевірялась. Аудиторський звіт не може розглядатись як підстава для стягнення з відповідача збитків.

Доводи заявника апеляційної скарги спростовуються правовим висновком, який викладено у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі № 917/1064/17.

Колегія суддів, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, не виявила неправильного застосування або порушення норм процесуального права судом першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги у своїй сукупності правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, доводи заявника апеляційної скарги не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).

Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розподіл судових витрат

Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст.ст. 129, 269, 275, 277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київський культурний кластер" залишити без задоволення.

Рішення господарського суду міста Києва від 15.12.2025 у справі № 910/10758/25 залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на скаржника.

Матеріали справи повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя І.П. Ходаківська 

Судді О.О. Євсіков

А.М. Демидова