ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року	Львів	Справа № 260/810/26 пров. № А/857/15293/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О. І.
Запотічного І. І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду (головуючий суддя Плеханова З.Б) про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову постановлену в порядку письмового провадження 18 лютого 2026 року у справі №260/810/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
Разом з позовною заявою позивачем подано заяву в якій просить вжити заходи забезпечення позову, та заборонити Службі у справах дітей Ужгородської міської ради, передавати доньку позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду даної судової справи третім особам, зокрема, але не виключно представникам Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, її районних відділів, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, та заборонити вивозити (переміщувати тощо) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі Закарпатської області.
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року заяву ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Служби у справах дітей Ужгородської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишено без задоволення.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що оцінка правомірності дій відповідача може бути надана судом саме за наслідком розгляду справи по суті, якщо відповідні позовні вимоги будуть заявлені позивачем. Суд першої інстанції зазначив, що розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з ухваленням відповідного рішення. У свою чергу, забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду. Тому сам факт прийняття суб`єктом владних повноважень (відповідачем) рішення чи вчинення дій, які на думку заявника порушують його права та інтереси, не може автоматично свідчити про те, що таке рішення чи дії є очевидно протиправними і що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити виконання майбутнього рішення суду, адже факт порушення прав та інтересів особи (позивача) підлягає доведенню у встановленому законом порядку. Суд першої інстанції зауважив що відсутні підстави для висновку про неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача без вжиття заходів забезпечення позову, як і неможливість відновлення таких прав в майбутньому. Можливе настання негативних наслідків не є беззаперечним доказом для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, адже суд здійснює захист реально порушених прав, а не тих, які ймовірно може бути порушено у майбутньому.
Не погодившись з таким судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року в апеляційному порядку, просить таку скасувати та задовольнити заяву позивача про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову та такі заходи вжити: заборонити Службі у справах дітей Ужгородської міської ради, передавати доньку ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час розгляду даної судової справи третім особам, зокрема, але не виключно представникам Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, її районних відділів, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, та заборонити вивозити (переміщувати тощо) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі Закарпатської області.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 та має статус одинокої матері та внутрішньопереміщеною особою. Апелянт вказує, що актами, складеними Службою у справах дітей Ужгородської міської ради, підтверджувалися належні умови перебування дитини, 07.01.2026 року, проте з порушенням встановленого порядку, без складання передбачених чинним законодавством документів відповідачем було здійснене протиправне вилучення шестимісячної дитини, ОСОБА_4 . Апелянт зазначає, що вказані дії відповідача є протиправними, такими, що порушують права малолітньої дитини та її матері, а також створюють загрозу для життя і здоров`я малолітньої дитини. З огляду на зазначене просить вжити заходи забезпечення позову.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що судове рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
Так, згідно із частинами першою та другою статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Відповідно до частини першої статті 151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.
Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який повинен згідно з приписами закону та за наявності безумовних фактичних підстав гарантувати виконання майбутнього рішення суду та/або ефективний захист позивача, який неможливий без негайного втручання суду.
Водночас, регулювання підстав та порядку забезпечення позову здійснюється в інтересах не лише певної особи, а й інших осіб - учасників провадження, суспільства, держави в цілому з дотриманням критеріїв адекватності (відповідності вимогам, виключно в межах яких допускається застосування відповідних заходів; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову) та співмірності (співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів).
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Так, суд апеляційної інстанції зауважує, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення в разі задоволення позовних вимог. При цьому, інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Забезпечення позову є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу в адміністративному судочинстві, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для особи рішення.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що застосування заходів забезпечення позову є виключним процесуальним інструментом, який застосовується лише за наявності достатніх, належних та допустимих доказів існування реальної, а не гіпотетичної загрози порушення прав позивача до ухвалення рішення у справі.
Разом із тим, із матеріалів заяви убачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів у розумінні статей 73, 76 КАС України, які б підтверджували існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до ухвалення судового рішення у справі.
Зокрема, відсутні докази реального наміру чи фактичних дій відповідача щодо передачі дитини третім особам у спосіб, який би безпосередньо порушував права позивача чи її дитини, а також не доведено, що такі дії є невідворотними.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що заявлений захід забезпечення позову має значний вплив на права та інтереси інших осіб, у тому числі дитини, а відтак повинен застосовуватись із дотриманням принципу пропорційності та балансу інтересів.
Можливе настання негативних наслідків, на які посилається позивач, є лише припущенням та не підтверджене належними доказами, а отже не може бути беззаперечною підставою для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.
За таких обставин суд апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції, що вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб, є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову та є втручанням у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень. 
Виходячи із змісту поданої заяви та доводів наведених в її обґрунтування, суд першої інстанції слушно застосував правові позиції Верховного Суду та дійшов правильного висновку про необґрунтованість поданої заяви та погоджується з судом першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.
Підсумовуючи вказане, надаючи правову оцінку аргументам сторін, в обсязі встановлених фактичних обставин, враховуючи їхній зміст та юридичну природу, з врахуванням положень ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції доходить переконання про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду першої про відмову в забезпечені позову у справі.
Керуючись статтями 229, 241, 254, 308, 311, 316, 321, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі №260/810/26 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний