УХВАЛА

18 травня 2026 року 

м. Київ
cправа № 916/4616/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Волковицька Н. О. - головуючий, Могил С. К., Случ О. В.,
розглянув у письмовому провадженні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез Груп і К»
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 (Діброва Г. І. - головуючий, судді Принцевська Н. М., Савицький Я. Ф.) у справі 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез Груп і К»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Долина»
про стягнення 14 380 898,36 грн,

ВСТАНОВИВ:
1.1. До Господарського суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Синтез Груп і К» (далі - ТОВ «Синтез Груп і К») до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Долина» (далі - ТОВ «Агро-Долина») про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 14 380 898 грн 36 коп.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору позики №1-ФП від 01.04.2022 в частині своєчасного та повного повернення суми позики, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість у розмірі 10 751 597 грн 69 коп.
Дану заборгованість, а також пеню в розмірі 2 842 840 грн 25 коп. та інфляційні збитки в розмірі 786 460 грн 42 коп., позивач, як новий кредитор за договором про відступлення права вимоги (цесії) від 08.10.2025, до якого перейшло право вимоги до відповідача від первісного кредитора, просить суд стягнути з відповідача.
1.2. 15.12.2025 до Господарського суду Одеської області від позивача надійшла заява про забезпечення позову (вх.№2-1962/25), в якій він просить суд:
- накласти арешт на грошові кошти ТОВ «Агро-Долина» в межах суми заборгованості 14 380 898 грн 36 коп., які знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову;
- накласти арешт на нерухоме та рухоме майно, земельні ділянки, що належать або підлягають передачі ТОВ «Агро-Долина» в межах суми заборгованості 14 380 898 грн 36 коп., які знаходяться у нього і будуть виявлені відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
В обґрунтування заяви про забезпечення позову заявник вказує, що предметом спору є вимога про стягнення боргу в загальному розмірі 14 380 898 грн 36 коп., який виник на підставі договору позики №1-ФП від 01.04.2022 та договору про відступлення права вимоги (цесії) від 08.10.2025 року.
При цьому, як зазначає ТОВ «Синтез Груп і К», відповідач листом від 06.11.2025 відмовив у задоволенні вимоги про добровільну сплату заборгованості, а станом на сьогодні відсутні дані щодо фінансового стану відповідача та можливості виконати відповідне грошове зобов`язання у разі задоволення позову в майбутньому.
Позивач вважає, що у випадку арешту коштів на рахунках відповідача, гроші залишаються у його власності і знерухомлюються, з метою недопущення виведення грошових коштів з рахунків відповідача й уникнення виконання на підставі судового рішення в майбутньому. Можливість ТОВ «Агро-Долина» в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача.

1.3. Ухвалою Господарського суду Одеської області від 17.12.2025 у справі №916/4616/25 (суддя Невінгловська Ю. М.) заяву про забезпечення позову задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ «Агро-Долина», які знаходяться у банківських установах та обліковуються на банківських рахунках Товариства, які будуть виявлені державним або приватним виконавцем в процесі виконання ухвали суду, а також накладено арешт на нерухоме та рухоме майно, земельні ділянки, що належать або підлягають передачі ТОВ «АГРО-ДОЛИНА», у межах суми позову 14 380 898,36 грн.
Ухвала мотивована тим, що виконання в майбутньому судового рішення у даній справі за позовом про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо залежить від тієї обставини, чи матиме відповідач необхідну суму грошових коштів.
За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам.
Відповідач не обмежений в праві звернутися до суду із заявою про часткове скасування заходів забезпечення позову у разі, якщо на його рахунках перебуває сума коштів у розмірі, передбаченому в ухвалі про забезпечення позову, або вартість нерухомого майна (його частини) перевищує розмір накладеного арешту у порядку, передбаченому статтею 145 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

1.4. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 916/4616/25 ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2025 скасовано. Відмовлено у забезпеченні позову. 
Постанова аргументована тим, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язань після пред`явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Вимога про надання доказів витрачання відповідачем коштів дійсно не може розглядатися як єдина підстава для застосування заходів забезпечення позову, однак не виключає зобов`язання заявника щодо доведення необхідності такого забезпечення шляхом подання доказів, підтверджуючих підставність заявлених вимог та ризик утруднення чи унеможливлення виконання у майбутньому відповідного судового рішення.
Судом одночасно накладено арешт на грошові кошти відповідача та на все рухове та нерухоме майно, земельні ділянки, що належать відповідачу, та яке буде виявлено виконавцем в ході примусового виконання ухвали За таких обставин, у випадку наявності підстав для такого, арешт майна міг бути застосований лише у межах суми, достатньої для можливого стягнення у випадку недостатності арештованих грошових коштів, тобто, лише в межах різниці між ціною позову та сумою арештованих грошових коштів. У цьому випадку накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно, земельні ділянки (які належать відповідачу або підлягають передачі) у межах усієї суми позову за наявності арешту грошових коштів призводить до фактичного подвійного забезпечення однієї й тієї самої вимоги, що суперечить принципу співмірності заходів забезпечення позову.
Суд першої інстанції не зазначив і не дослідив обґрунтованості позовних вимог з урахуванням співмірності, адекватності та збалансованості, а відтак, не встановив порушених відповідачем прав позивача, ризик незабезпечення ефективного захисту порушених цих прав, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Наклавши арешт на майно, яке взагалі ще не належить відповідачу (з формулюванням піддягають передачі), суд не дотримався принципу балансу інтересів сторін при застосуванні забезпечення позову, оскільки безпідставно обмежив при цьому права та охоронювані інтереси не тільки відповідача у справі, але й осіб, які взагалі не є учасниками цього судового процесу, оскільки не досліджував взагалі це питання при постановленні оскаржуваної ухвали. Колегія суддів також враховує, що накладення арешту одночасно на всі грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача, а також на все рухоме і нерухоме майно фактично блокує господарську діяльність підприємства.
Позивачем взагалі до заяви не надано суду будь-яких доказів на підтвердження обґрунтування своїх вимог про застосування судом саме таких обраних ним заходів, а судом першої інстанції у порушення ГПК України не встановлено та не наведено фактичних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, в розумінні статей 76, 77 ГПК України, які б свідчили про наявність підстав для розгляду судом питання щодо правомірності або неправомірності дій відповідачів в частині, що стосується необхідності вчинення судом невідкладних заходів, зокрема, вчинення відповідачами дій, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення, а також імовірність утруднення або унеможливлення виконання в майбутньому судового рішення у разі невжиття саме запропонованих заходів забезпечення позову.
Саме по собі припущення потенційної можливості відповідачів розпоряджатися коштами та майном та потенційної можливості ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову не є підставою вважати, що існують такі ризики.

2.  ТОВ «Синтез Груп і К» звернулося із касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 у справі № 916/4616/25 і залишити в силі ухвалу Господарського суду Одеської області від 17.12.2025.
Скаржник зазначає, що апеляційний суд в порушення ч. 1 ст. 269 ГПК України, без будь- якого обґрунтування можливості та необхідності виходу за межі доводів Апеляційної скарги, вийшов за межі її розгляду та задовольнили з тих підстав, які не були визначені ТОВ «Агро-Долина» в Апеляційній скарзі.
Суд не врахував того, що за обставин звернення з позовом про стягнення грошових коштів саме відповідач має доводити недоцільність чи неспівмірність заходів забезпечення, вжиття яких просить у суду позивач_(така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.10.2022 у справі № 905/446/22, від 14.12.2022 у справі 922/1369/22, від 10.10.2024 по справі №915/549/24). Водночас відповідач не подало до суду жодного доказу на спростування наявних ризиків невиконання або того, що вжиті заходи забезпечення позову хоч якимось чином порушують їх права.
Суд апеляційної інстанції не врахував, що за своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження. При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх. Накладення арешту на майно не завдає шкоди та збитків відповідачу, не позбавляє його конституційних прав на володіння та користування вказаним нерухомим майном, здійснення господарської діяльності, отримання доходів, сплату податків тощо, а лише тимчасово обмежить право відповідача реалізувати вказане майно третім особам. Аналогічний висновок міститься у постановах Верховного Суду від 03.12.2021 у справі 910/4777/21, від 11.12.2023 у справі № 922/3528/23, від 17.06.2022 у справі № 908/2382/21.
Також скаржник посилається на те, що у випадку арешту коштів на рахунках гроші залишаються у власності відповідача і знерухомлюються з метою недопущення виведення грошових коштів з його рахунків й уникнення виконання судового рішення у майбутньому. (подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03.12.2020 у справі № 911/1111/20, від 21.01.2022 у справі № 910/5079/21, від 11.12.2023 у справі № 904/1934/23). Піддані арешту грошові кошти обмежуються розміром позову та можливими судовими витратами (постанови Верховного Суду від 15.09.2019 у справі № 915/870/18, від 05.09.2019 у справі № 911/527/19, від 16.10.2019 у справі № 911/1530/19, від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20, від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 20.09.2022 у справі № 916/307/22, від 03.03.2023 у справі № 907/269/22). 
Крім того, апеляційний господарський суд не врахував, що накладення арешту на майно та грошові кошти в межах суми заявлених позовних вимог не створює подвійного забезпечення позову і дисбалансу інтересів сторін (постанова Верховного Суду від 06.08.2025 у справі № 759/22148/24.
3. Апеляційний суд не дотримався усталеного висновку Верховного Суду, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача (пункт 23 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22.
Судом в порушення статті 266 ГПК України було прийнято до розгляду та не відхилено подані 13.02.2026 представником ТОВ «Агро-Долина» доповнення апеляційної скарги від 11.02.2026.

4. У свою чергу, колегія суддів установила, що Верховний Суд ухвалою від 25.11.2025 передав справу №915/927/25 на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду на підставі частини другої статті 302 ГПК України, у зв`язку з необхідністю відступити від висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, та у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі №915/538/24.
Суд у вказаній ухвалі зазначив, що наявні підстави для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22, шляхом відступу та /чи його конкретизаціїі та/чи уточнення, в аспекті того, чи повинен позивач/заявник доводити суду наявність ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду та чи повинен позивач доводити суду обґрунтовану необхідність щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб, зокрема, чи повинен позивач/заявник подати докази на підтвердження наявності як ризику так/чи фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування вказаного вище заходу забезпечення позову.
Крім того, на думку Верховного Суду, висновки викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 зі справи № 905/448/22, у постанові Верховного Суду від 07.11.2024 у справі № 915/538/24 підлягають конкретизації шляхом відступу та/чи конкретизації, та/чи уточнення, що у разі накладення арешту на грошові кошти відповідача, він (арешт) накладається саме у межах суми позову, а за умови неможливості встановити достатності чи недостатності грошових коштів, що належать відповідачу і знаходяться на всіх його рахунках у всіх банківських установах, для задоволення вимог про стягнення коштів в межах суми позову, доцільно накласти заборону на вчинення певної дії (як-то: на відчуження майна), та доведення вартості майна якого покладається на позивача/заявника у відповідності до вимог статей 13,136, 137 ГПК України.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду ухвалою від 19.12.2025 прийняла до розгляду справу № 915/927/25 за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "АЛЬЯНС" на ухвалу господарського суду Миколаївської області від 16.06.2025 і постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.09.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 228 ГПК України, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.
5. Ураховуючи вищевикладене, з метою дотримання єдності судової практики та зважаючи на предмет та підстави касаційного оскарження в частині посилання на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, а також те, що правовий висновок у справі № 915/927/25 щодо застосування статей 136, 137 ГПК України матиме суттєве значення для вирішення цієї справи, що переглядається, Суд дійшов висновку про необхідність зупинення касаційного провадження у справі № 916/4616/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № № 915/927/25.
Керуючись статтями 228, 230, 234, 235 ГПК України, Суд
УХВАЛИВ:
Зупинити касаційне провадження у справі № 916/4616/25 до закінчення перегляду об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 915/927/25. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Головуючий Н. О. Волковицька

Судді С. К. Могил

О. В. Случ