ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/1404/26 Суддя (судді) першої інстанції: Анжеліка БАБИЧ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Шайтанової М.Г. в інтересах держави на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом Заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Шайтанової М.Г. в інтересах держави до Уманської районної державної адміністрації Черкаської області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
Заступник керівника Черкаської обласної прокуратури Шайтанова М.Г. в інтересах держави звернулася до суду з позовом до Уманської районної державної адміністрації Черкаської області, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Уманської районної державної адміністрації Черкаської області щодо проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 7124387500:02:000:1445, 7124387500:02:000:1450, 7124387500:02:000:1444, 7124387500:02:000:1448, 7124387500:02:000:1449, 7124387500:02:000:1465, 7124387500:02:000:1446, 7124387500:02:000:1452, за відповідачем, як земель державної власності, з визначенням категорії земель лісогосподарського призначення;
- зобов`язати вжити заходів щодо проведення державної реєстрації права державної власності на вказані земельні ділянки за відповідачем, як земель державної власності, з визначенням категорії земель лісогосподарського призначення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем не вжито заходів, спрямованих на державну реєстрацію права державної власності на вказані земельні ділянки. Позивач вважає, що не вжиття заходів щодо розроблення технічної документації із землеустрою з метою зміни цільового призначення спірних земельних ділянок у Державному земельному кадастрі свідчить про протиправну бездіяльність відповідача.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі.
У цій справі суд першої інстанції відмовив у відкритті провадження у справі, оскільки вважав, що повноваження, які прокурор просить примусово зобов`язати виконати у цьому спорі, не належать відповідачу, з огляду на що такий позов суперечить принципу законності та розподілу гілок державної влади. Суд зазначив, що вказані в позовній заяві обставини та додані до неї докази не свідчать, що прокурор проводив заходи державного нагляду за реєстраційними діями, у т.ч. які могли виконуватися у відповідача. То ж підстави для оскарження бездіяльності щодо реєстрації відомостей про земельні ділянки в межах адміністративного судочинства у прокурора не виникли, а отже, і не виникло право на таке звернення до суду. Відсутність безпосередніх публічно-правових відносин у цій справі та відсутність виникнення підстав у прокурора для оскарження дій у сфері реєстрації земельних ділянок вказують на відсутність права на звернення до адміністративного суду та відсутність публічно-правового спору.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, заступник керівника Черкаської обласної прокуратури Шайтанова М.Г. в інтересах держави звернулася до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд неправильно застосував норми процесуального права, що регулюють питання предметної юрисдикції адміністративних судів, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про приватно-правовий характер спірних правовідносин.
Апелянт зазначає, що предметом цього спору є саме оцінка виконання відповідачем покладених на нього законом публічно-владних повноважень, а не встановлення чи оспорювання цивільного права власності. Вважає, що суд першої інстанції фактично ототожнив обов`язок суб`єкта владних повноважень здійснити передбачені законом дії з державною реєстрацією права з наявністю «спору про право», що є помилковим тлумаченням характеру спірних правовідносин. Наполягає, що будь-який спір щодо набуття чи належності права на вказані земельні ділянки відсутній.
Щодо неправильного тлумачення судом позовних вимог та обсягу повноважень відповідача, апелянт зазначає, що заявлений позов спрямований не на зобов`язання Уманської районної державної адміністрації здійснити технічну реєстраційну дію, яка належить до компетенції державного кадастрового чи державного реєстратора, а на визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невжиття комплексу передбачених законом заходів, необхідних для оформлення та державної реєстрації права державної власності на земельну ділянку лісогосподарського призначення.
З цих та інших підстав апелянт вважає, що оскаржувана ним ухвала суду прийнята за неповно встановлених обставин та з порушенням норм процесуального права.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2025 та від 06.04.2026 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду – скасуванню з наступних підстав.
Так, згідно з частиною першою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п. 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Згідно з абз. 2 п. 2 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, публічно-правовий спір це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до п. 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.
Згідно п. 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку коли позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі.
Відповідно до частини третьої, четвертої статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Так, визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Тобто, спір набуває ознак публічно-правового за умов не лише наявності серед суб`єктів спору публічного органу чи посадової особи, а й здійснення ним (ними) у цих відносинах владних управлінських функцій.
З матеріалів справи вбачається, що предметом спору у цій справі є визнання протиправною бездіяльність Уманської районної державної адміністрації Черкаської області щодо проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з кадастровими номерами: 7124387500:02:000:1445, 7124387500:02:000:1450, 7124387500:02:000:1444, 7124387500:02:000:1448, 7124387500:02:000:1449, 7124387500:02:000:1465, 7124387500:02:000:1446, 7124387500:02:000:1452, за відповідачем, як земель державної власності, з визначенням категорії земель лісогосподарського призначення та зобов`язання відповідача вжити заходів щодо проведення державної реєстрації права державної власності на вказані земельні ділянки за відповідачем, як земель державної власності, з визначенням категорії земель лісогосподарського призначення.
Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначив, що в даному випадку розпорядження спірними земельними ділянками державної власності лісогосподарського призначення для лісогосподарських потреб в межах населеного пункту покладено на Уманську районну державну адміністрацію відповідно до вимог частини п`ятої статті 122 Земельного кодексу України.
Позивач із посиланням на частину другу статті 84 Земельного кодексу України зазначає, що саме до компетенції відповідача віднесено повноваження вжиття заходів проведення державної реєстрації права державної власності на земельні ділянки з визначенням категорії земель лісогосподарського призначення. Крім того, зазначив, що відповідно до статті 17, 122 Земельного кодексу України та статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» районні державні адміністрації реалізують повноваження держави як власника земель та забезпечують виконання державної політики у сфері земельних відносин.
Виходячи із обґрунтувань позивача, які викладені у позовній заяві, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку, заступник прокурора оскаржує бездіяльність Уманської районної державної адміністрації Черкаської області щодо невжиття заходів для оформлення та реєстрації права державної власності на земельні ділянки лісогосподарського призначення, тобто реалізацію відповідачем управлінських функцій щодо належного оформлення прав держави як власника.
Суд звертає увагу, що у позовній заяві позивач не ставить питання про здійснення реєстраційних дій державним кадастровим реєстратором та не просить суд зобов`язати відповідача виконати повноваження іншого органу.
Натомість предметом спору у справі є не вчинення відповідачем дій, необхідних для ініціювання та забезпечення державної реєстрації речового права, невиконання покладених на нього законом функцій щодо управління землями державної власності лісогосподарського призначення, що розташовані в межах сіл, а також бездіяльність у частині приведення правового статусу земельної ділянки у відповідність до вимог законодавства.
Зміст обов`язку, виконання якого вимагається прокурором у позові, охоплює, зокрема, вжиття організаційно-правових заходів щодо приведення цільового призначення земельної ділянки у відповідність до її фактичного правового режиму як земель лісогосподарського призначення, забезпечення оформлення правовстановлюючих документів від імені держави, а також ініціювання та забезпечення державної реєстрації права державної власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 
Приймаючи рішення про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції фактично ототожнив технічну функцію державного кадастрового реєстратора з обов`язком органу державної влади організувати та забезпечити оформлення права державної власності, що є різними за своєю правовою природою повноваженнями.
Таким чином, позовні вимоги спрямовані на спонукання суб`єкта владних повноважень до виконання його управлінських функцій, а не до підміни діяльності органів, які безпосередньо здійснюють технічні реєстраційні дії.
Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» обов`язок забезпечення державної реєстрації права не обмежується вчиненням реєстраційної дії, а передбачає наявність належних правових підстав та вжиття уповноваженим органом усіх необхідних підготовчих заходів.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність в Уманської районної державної адміністрації Черкаської області відповідних повноважень є передчасним та необґрунтованим, зробленим без належного аналізу змісту позовних вимог та нормативного регулювання компетенції органів влади, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при вирішенні питання про відкриття провадження у справі.
Колегія суддів критично оцінює висновок суду першої інстанції про те, що повноваження, які прокурор просить примусово зобов`язати виконати у цьому спорі, не належать відповідачу, з огляду на що такий позов суперечить принципу законності та розподілу гілок державної влади, виходячи із такого.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
З оскаржуваної ухвали також вбачається, що суд першої інстанції відмовляючи у відкритті провадження у справі, вказав, що прокурор при зверненні до суду з позовом мав визначити орган, в інтересах якого він діє.
З цього приводу апеляційний суд зазначає, що навіть у випадку, якщо суд дійшов висновку про неналежне обґрунтування підстав звернення прокурора як самостійного позивача, такі обставини відповідно до статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України могли бути підставою для залишення позовної заяви прокурора без руху з наданням строку для усунення недоліків, а в разі їх неусунення для повернення позовної заяви, але не для відмови у відкритті провадження на підставі статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України.
Враховуючи вищевикладене, враховуючи передчасність висновків суду про безумовне віднесення спору до юрисдикції господарського судочинства, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та помилково відмовлено у відкритті провадження у справі. 
Відповідно до п. 1, 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції у апеляційного суду немає.
Керуючись статтями 229, 242, 308, 311, 312, 320, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу заступника керівника Черкаської обласної прокуратури Шайтанової М.Г. в інтересах держави – задовольнити.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2026 року у справі №580/1404/26 – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М.Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович