Справа № 438/1292/25 
Провадження 2/438/339/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

12 червня 2026 року м. Борислав
Бориславський міський суд Львівської області
в складі головуючого судді Слиша А.Т.,
за участі секретаря судових засідань Кекош Н.С.,
позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор»,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» звернувся до суду із позовною заявою в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованість за договором кредиту № 01.12.2020-010000661 від 01.12.2020 у розмірі 20000.00 грн, а також понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається нате, що між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор» та ОСОБА_1 01.12.2020 укладено кредитний договір №01.12.2020-010000661 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст.12ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8000,00грн., строком на14календарних днів з дати надання. Графік платежів: сума кредиту у розмірі: 8000грн.00коп. та проценти у розмірі: 2240грн.00коп. сплачуються до 15.12.2020 року. Максимальний розмір процентів за договором становить 16 000 грн. 00 коп. Після досягнення максимального розміру проценти не нараховуються. Фіксована процентна ставка "Економ" 2 % за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. Проценти "Економ" розраховуються шляхом множення кредиту на ставку "Економ" та на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка "Стандарт" 2,5 % за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Проценти "Стандарт" розраховуються шляхом множення кредиту на ставку "Стандарт" та на кількість днів користування кредитом/ залишком кредиту після/в період закінчення первинного та/або пролонгованого строків. Між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу № СЦ-091024-14 від «09» жовтня 2024 року, копію договору факторингу додаємо. Так, відповідно до п. 5.1. зазначеного договору факторингу фактор має право набувати право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому клієнтом, згідно цього договору. В свою чергу позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 20.08.2025 утворилась заборгованість у розмірі 20000,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8 000,00 грн. та за відсотками 12 000,00 грн., чим порушуються права та інтереси позивача. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити та стягнути судові витрати.
17 вересня 2025 року ухвалю судді Бориславського міського суду Львівської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту.
04 листопада 2025 року заочним рішенням Бориславського міського суд Львівської області ухвалено: позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задоволено. Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (код ЄДРПОУ 43170298 місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13 , офіс 601) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №01.12.2020-010000661 від 01.12.2020 у розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень. Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (код ЄДРПОУ 43170298 місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13, офіс 601) сплачений судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять два) гривень, 40 копійок. Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (код ЄДРПОУ 43170298 місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13, офіс 601) витрати на професійну правову допомогу в розмірі 6000 (шість тисяч) гривень.
29 грудня 2025 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд заочного рішення та клопотання про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення Бориславського міського суду Львівської області від 04 листопада 2025 року у справі №438/1292/25.
12 березня 2026 року ухвалою Бориславського міського суду Львівської області постановлено: заяву про перегляд заочного рішення Бориславського міського суду Львівської області задоволено. Заочне рішення Бориславського міського суду Львівської області від 04 листопада 2025 року за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасовано. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Однак, суд враховує, що разом із позовною заявою представником позивача було подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідач та його представник в судове засідання не з`явився про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою місця проживання відповідача рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Крім цього відповідача додатково було повідомлено шляхом оголошення на офіційному вебсайті Судова влада України.
Відповідач, у встановлений судом строк, на адресу суду відзиву на позовну заяву не надав. Клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших не подано.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що між ТОВ «Споживчий Центр», правонаступником якого є ТОВ «Новий Колектор» та ОСОБА_1 01.12.2020 укладено Кредитний договір № 01.12.2020-010000661 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію».
Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 8 000,00 грн., строком на 14 календарних днів з дати надання. Графік платежів: сума кредиту у розмірі: 8 000 грн. 00 коп. та проценти у розмірі: 2 240 грн. 00 коп. сплачуються до 15.12.2020 року. Фіксована процентна ставка "Економ" 2 % за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується протягом первинного та пролонгованого строків. проценти "Економ" розраховуються шляхом множення кредиту на ставку "Економ" та на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту протягом первинного та пролонгованого строків. Фіксована процентна ставка "Стандарт" 2,5 % за 1 (один) день/днів користування кредитом, застосовується після/в період закінчення первинного та пролонгованого строків. Проценти "Стандарт" розраховуються шляхом множення кредиту на ставку "Стандарт" та на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту після/в період закінчення первинного та/або пролонгованого строків. Графік платежів при пролонгації: сума кредиту у розмірі 8 000 грн.: 00 коп. та проценти, розраховані відповідно до вищезазначених умов сплачуються в останній день пролонгованого строку. Неустойка: 160 грн. 00 коп. за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Між ТОВ «Споживчий Центр» та ТОВ «Новий Колектор» укладено договір факторингу №СЦ-091024-14 від «09» жовтня 2024 року.
Так, відповідно до п. 5.1. зазначеного договору факторингу фактор має право набувати право вимоги до боржника на всі суми, відступлені йому клієнтом, згідно цього договору.
В свою чергу позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 20000,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8 000,00 грн. та за відсотками 12 000,00 грн.
Суд встановив, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не узгоджується з умовами первісного кредитного договору та додатком до нього. Зокрема, відповідно до договору загальна сума повернення кредиту становила: суму кредиту 8 000 грн. 00 коп. та проценти у розмірі: 2 240 грн. 00 коп, тоді як згідно з поданим розрахунком позивач просить стягнути 20000,00 грн., з яких заборгованість по тілу кредиту становить 8 000,00 грн. та за відсотками 12 000,00 грн., що суттєво перевищує погоджену сторонами суму основного боргу та відсотків.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом Украiни «Про електронну комерцію». Зокрема, в ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутних послуг кредитодавцем i третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням етектронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примiрнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особi, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дiй чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, i це роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 цього закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч.1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12, ч.1 ст.3 Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реестрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення вiд особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом, якай зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторiн».
Також, приписами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», передбачено поняття «підпис у сфері електронної комерції». Так, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до п.7 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частинами першою, третьою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
За змістом частини першої статті 615 ЦК України не припустима одностороння відмова від зобов`язання.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Згідно із статтею 1049 цього Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі статтями 610,611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.3 ст.12, ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до наданих позивачем матеріалів справи, останні не містять належного, повного та зрозумілого розрахунку заборгованості, який би давав можливість встановити підстави та порядок формування суми 20000 грн, заявленої як заборгованість за тілом кредиту. Також позивачем не надано належного обґрунтування та деталізованого розрахунку нарахування 12000 грн процентів понад суми, передбачені умовами кредитного договору.
Однак, при вирішенні наявності підстав для стягнення ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новий Колектор» заборгованості за процентами за користування кредитом у заявленому позивачем розмірі, суд виходить з наступного.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийшла до висновків про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду відхилила аргументи позивача про те, що на підставі статті 599 та частини четвертої статті 631 ЦК України він мав право нараховувати передбачені договором проценти до повного погашення заборгованості за кредитом. При цьому, вказала, що зі спливом строку кредитування припинилося і право позивача нараховувати проценти за кредитом.
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що «у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.
Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання».
У пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Із наданого кредитного договору вбачається, що строк кредитування та порядок нарахування процентів визначені його умовами. Однак надані позивачем розрахунки не дають змоги однозначно встановити, за який саме період та в межах яких договірних умов нараховано проценти, заявлені до стягнення.
Водночас позивач не надав належних і допустимих доказів того, що заявлені ним проценти у частині, яка виходить за межі погодженого строку кредитування, нараховані у межах пролонгації або на підставі належно доведеної правової підстави.
За таких обставин суд вважає, що за відсутності доказів належної пролонгації чи іншого узгодженого сторонами порядку нарахування процентів, вимоги про їх стягнення у заявленому розмірі задоволенню не підлягають у повному обсязі.
Таким чином, беручи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, підлягають до часткового задоволення, у розмірі 10240 гривень 00 копійок, з яких: 8000,00 грн — погашення основної суми кредиту, 2240,00 грн — проценти за користування кредитом.
Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Встановлено, що стороною позивача заявлено розмір витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6 000 грн.
Позивачем в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копію договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.06.2024Ю, копію звіту про виконану роботу до договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.06.2024 від 22.08.2025, копія додаткової угоди №4, №17, №19 до договору №07/24-НК про надання правничої допомоги від 02.06.2024, з яких вбачається що позивачем було сплачено 6000 гривень на правову допомогу.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Також Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі №362/3912/18.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Судом встановлено, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, адвокат безпосередньої участі в розгляді справи не брав.
За таких обставин, з огляду на співмірність та розумність розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, суд приходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правову допомогу до 3000 грн., оскільки такий розмір витрат на оплату послуг адвоката відповідатиме критеріям, закріпленим ЦПК України.
Таким чином, позов у частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу підлягає до часткового задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 1240,26 грн, що були сплачені позивачем при зверненні з вказаним позовом до суду, тобто пропорційно сумі задоволених позовних вимог (2422,40 * 10240 / 20000).
Керуючись ст. ст. 2, 141, 259, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :
позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» (код ЄДРПОУ 43170298 місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13 , офіс 601) заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №01.12.2020-010000661 від 01.12.2020 у розмірі 10240 (десять тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок, з яких: 8 000,00 грн — погашення основної суми кредиту, 2240 грн — проценти за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» сплачений судовий збір у розмірі 1240 (одну тисячу двісті сорок) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор» витрати на правову допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.
В решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Новий Колектор», код ЄДРПОУ 43170298 місцезнаходження юридичної особи: 01133, місто Київ, вул. Алмазова Генерала, будинок 13, офіс 601; 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя Андрій СЛИШ