1	Справа № 335/9912/25  2/335/96/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді Геєць Ю.В., за участю секретаря судового засідання Кузьмич Ю.В., розглянувши у залі суду у м. Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Позивач ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 12.04.2019 між АТ «Ідея банк» та відповідачем було укладено договір в електронній формі № Z06.00405.005126232 про надання споживчого кредиту розміром 30 500 грн. Кредит надано терміном до 12.04.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів.
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (Фактор) укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». 
26.07.2023 між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор), укладено Договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
Оскільки всупереч умовам вищезазначеного кредитного договору, відповідач свої зобов`язання не виконав, протягом строку кредитного договору суму кредиту, нараховані відсотки не сплатив, тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за вищезазначеним договором у загальному розмірі 64 697,20 грн., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 10.10.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено розгляд справи із повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання.
05.12.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на наступне.
З тексту позовної заяви вбачається, що 12.04.2019 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Z06.00405.005126232. 
Істотні умови: сума кредиту: 30500 грн., строк кредиту 24 місяці (до 12.04.2021), відсотки за користування кредитом: 22% річних. 
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») укладено договір факторингу №01.02- 31/23. 
Відповідно до Реєстру боржників №3 до договору факторингу від 25.07.2023 № 01.02-31/23 до ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») перейшло право вимоги до ОСОБА_1 , за кредитним договором, на суму 64697,20 грн. 
26.07.2023 між ТОВ «Росвен Інвест Україна» (правонаступником якого є ТОВ «Свеа Фінанс») та ТОВ «ФК «Укрглобал – Фінанс» укладено договір факторингу № 01.02-38/23. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 01.02-38/23 до ТОВ «ФК «Укрглобал – Фінанс» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 64 697,20 грн. 
В позовній заяві ТОВ «ФК «Укрглобал – Фінанс» просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019 у сумі 64 697,20 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту: 25 177,32 грн., заборгованості за відсотками: 17 524,90 грн., заборгованості за плату за обслуговування: 21 994,98 грн.
Пунктом 2 Додатку №1 до Кредитного договору № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019 передбачена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 2.15% щомісяця від залишку заборгованості. 
Відповідно до довідки – розрахунку про стан кредитної заборгованості за договором № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019, відповідачу було нараховано заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 21 994,98 грн. 
З наданих позивачем документів неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія. 
Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 у справі № 180/1434/20, провадження № 61-9418св21, дійшов висновку, що наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом». Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 766/8096/20 (провадження № 61-15716св20) та від 01.02.2023 по справі № 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Враховуючи те, що відповідачу встановлено плату за послуги банку щодо обслуговування кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору щодо сплати комісії, є нікчемними. 
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. 
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. 
Позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченою комісією, не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач звертався до банку частіше одного разу на місяць.
У зв`язку із вищевикладеним, представник відповідача вважає, що нарахована кредитором комісія з обслуговування кредиту в розмірі 21 994,98 грн. є такою, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування». 
Також представник відповідача просить врахувати, що відповідно до виписки з рахунку ОСОБА_1 від 25.07.2023 року, складеної первісним кредитором, відповідач сплатив 5452,14 грн., які були зараховані як плата за обслуговування кредиту. Таким чином, вважають за доцільне застосувати наступний розрахунок: 25177,32 (тіло) + 17524,90 (відсотки) – 5452,14 (сплачено) = 37 250,08 грн.
Щодо зменшення витрат на правову допомогу.
Позивач зазначає про необґрунтованість вартості наданих адвокатом відповідачу послуг на професійну правничу допомогу. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір витрат на правову допомогу визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу. 
Предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права. 
Крім цього, представник відповідача зазначає, що позовна заява є досить шаблонною з урахуванням кількості боржників за однаковими примірниками кредитного договору. Для цього адвокату не потрібно було вивчати додаткові джерела права, законодавства, що регулюють спір у справі та документи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовувала вимоги та інші обставини. 
Отже, відшкодування заявлених представником позивача витрат у розмірі 10 000 грн, обумовленого сторонами угодою, є завищеним та необґрунтованим, а також неспівмірними з витраченим часом та обсягом виконаних робіт.
09.12.2025 від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 64697,20 грн., що складається з: 25177,32 грн. – сума заборгованості за кредитом; 17524,90 грн. – сума заборгованості за процентами; 21994,98 грн. – сума заборгованості за плату за обслуговування, а також судові витрати у розмірі 3028,00 гривень та 10 000,00 гривень витрат на правову допомогу. Розгляд справи провести за відсутності представника ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
В судове засідання представник позивача не з`явився, у відзиві на позовну заяву просить справу розглядати за його відсутності. 
05.05.2026 судом завершено розгляд справи та суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши перерву для виготовлення його повного тексту до 11.05.2026.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне.
12.04.2019 між АТ «Ідея банк» та відповідачем було укладено договір № Z06.00405.005126232 про надання споживчого кредиту розміром 30 500 грн. Кредит надано терміном до 12.04.2021, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22 % річних та платою за обслуговування кредитної заборгованості, згідно графіку щомісячних платежів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
АТ «Ідея банк» свої зобов`язання перед відповідачем за договором № Z06.00405.005126232 виконало та надало кредит в сумі 30500 грн., що підтверджується випискою з розрахунку. 
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України зобов`язання підлягає виконанню у вказаний в договорі строк.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, певних змістом зобов`язання (неналежне виконання). При цьому, за вимогами статті 611 цього Кодексу, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, установлені договором або законом.
Разом із тим, відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, внаслідок чого в нього утворилась заборгованість за договором № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019 у загальному розмірі 64 697,20 грн., яка складається з: 25177,32 грн. сума заборгованості за кредитом; 17524,90 грн. сума заборгованості за процентами, 21994,98 грн. сума заборгованості за оплату за обслуговування кредитною заборгованістю.
Разом з цим, пунктом 2 Додатку №1 до Кредитного договору № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019 передбачена комісія за обслуговування кредиту у розмірі 2,15% щомісяця від залишку заборгованості. 
Відповідно до довідки – розрахунку про стан кредитної заборгованості за договором № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019, відповідачу було нараховано заборгованість по комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 21 994,98 грн. 
У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. З наданих позивачем документів неможливо визначити та встановити за які саме послуги надані банком, стягується комісія. 
Верховний Суд у постанові від 17.08.2022 у справі № 180/1434/20, провадження № 61-9418св21, дійшов висновку, що «наведене дає підстави для висновку, що положення пункту 1.2 кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом». 
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі № 766/8096/20 (провадження № 61-15716св20) та від 01.02.2023 по справі N 199/7014/20, провадження № 61-17825св21. 
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. 
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10.06.2017), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредиту може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. 
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19. 
Позивачем на підтвердження позовних вимог в частині стягнення заборгованості за комісією, не було надано належних та допустимих доказів того, що відповідач звертався до банку частіше одного разу на місяць.
Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог свідчить про їх недоведеність та необґрунтованість, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях та є підставою для відмови у задоволенні цих позовних вимог. 
Преамбулою Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. 
Таким чином, Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальним актом законодавства, яким регулюються відносини, що виникають на підставі договорів про надання кредитів на споживчі цілі, тобто не пов`язані з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
Відповідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування», цей закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті. 
Відповідно ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування», метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами. 
Відповідно п.п. 10, 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживче кредитування – правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) – грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 
Разом з тим, договори про надання кредиту на споживчі цілі мають враховувати положення законодавства України про захист прав споживачів, в основі якого є Закон України «Про захист прав споживачів». 
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» врегульовано питання, щодо взаємодії норм двох законів, зазначених вище, у питаннях регулювання відносин, що виникають на підставі договорів про споживчий кредит, де вказано, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». 
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Частиною 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» наведено перелік типових (у сенсі, що найчастіше зустрічаються, які узагальнено за рядом спільних ознак, однотипності) умов, які вважаються несправедливими в розумінні законодавства про захист прав споживачів. 
Разом з тим, частиною 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. 
Згідно ч. 6 ст. 3 ЦК України, засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність. 
Частиною 6 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. 
На підставі викладеного, нарахована кредитором комісія з обслуговування кредиту в розмірі 21 994,98 грн. є такою, що не відповідає принципу справедливості, добросовісності та розумності в розумінні Закону України «Про споживче кредитування», тому позовні вимоги в частині стягнення комісії не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідно до виписки з рахунку від 25.07.2023, складеної первісним кредитором, відповідач ОСОБА_1 сплатив 5452,14 грн., які були безпідставно зараховані як плата за обслуговування кредиту, тому вказана сума має бути вирахувана з загальної суми заборгованості за кредитним договором.
25.07.2023 між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (Фактор) укладено Договір факторингу № 01.02-31/23, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА». 
26.07.2023 між ТОВ «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» правонаступником якого є ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» (Фактор), укладено Договір факторингу № 01.02-38/23 від 26.07.2023, відповідно до умов якого право вимоги за Кредитним договором перейшло до ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс».
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач висував заперечення проти вимог нового кредитора у зобов`язанні відповідно до статті 518 ЦК України.
В силу вимог ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За приписами ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Враховуючи надані позивачем докази переходу прав вимоги за кредитним договором № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019, суд дійшов висновку, що позивач набув права вимоги до відповідача.
На підставі викладеного, загальна сума заборгованості відповідача складає 37 250 грн. 08 коп., яка складається з: 19 725,18 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, з урахуванням сплати відповідачем 5 452,14 грн., 17 524,90 грн. сума заборгованості за процентами.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 37 250 грн. 08 коп., тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
У позовній заяві представник позивача просив також стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн.
Представником відповідача заявлено про зменшення витрат на правову допомогу.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 2, 3 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу в матеріалах справи наявні такі докази:
копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ № 2412, виданого головою Ради адвокатів Полтавської області 23.10.2018, на ім`я Руденка К.В.;
копія довіреності, що видана ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС» на ім`я адвоката Руденка К. В. та уповноважує Руденка К. В. представляти інтереси в судах України;
копія договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, укладеного між адвокатом Руденком К. В. та ТОВ «ФК «УКРГЛОБАЛ-ФІНАНС»;
копія акту прийому-передачі наданих послуг №56 від 03.03.2025 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024;
копія витягу з реєстру № 1 до акту прийому-передачі наданих послуг №56 від 03.03.2025 до договору № 02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, з якого вбачається, що адвокатом надано послугу з підготовки позовної заяви на загальну суму 10000,00 грн.;
копія платіжної інструкції на оплату за Договором № 02/08/2024 по акту №56 від 03.03.2025 на суму 10000,00 грн.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Разом з тим, виходячи з обставин справи, з огляду на зміст позову, предмет спору в цій справі, який не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, суд вважає, що зазначений розмір понесених позивачем витрат на правничу допомогу не є співмірним зі складністю справи та пропорційним відносно предмету позову.
Таким чином, виходячи з виконаних адвокатом послуг, розміру позовних вимог, складності справи, яка є типовою, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу розміром 3000,00 грн, який суд вважає обґрунтованим та співмірним зі складністю справи.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору, що документально підтверджені, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, тобто у розмірі 1743,40 грн. (розрахунок: судовий збір за подачу позову, сплачений позивачем, у розмірі 3028,00 грн. * сума задоволених позовних вимог позивача 37250,08 грн./сума заявлених позовних вимог позивача 64697,20 грн.).
На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 19, 23, 76-83, 89, 133, 137, 141, 247, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № Z06.00405.005126232 від 12.04.2019 у розмірі 37 250 грн. 08 коп., судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 743 грн. 40 коп., а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн. 00 коп.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення складено в повному обсязі 11.05.2026. 
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», ЄДРПОУ 443449019, адреса: бул. Вацлава Гавела, буд. 4, м. Київ, 03124;
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Ю.В.Геєць