ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 травня 2026 року справа №200/9542/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Сіваченка І.В.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 200/9542/25 (головуючий суддя І інстанції – Молочна І.С.) за позовом Приватного підприємства “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія” до Державної служби України з безпеки на транспорті про скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, просив визнати незаконною та скасувати постанову від 25 листопада 2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу № 085419 у розмірі 17 000,00 грн до Приватного підприємства “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія”, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до акту рейдової перевірки було виявлено порушення позивачем статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” – не обладнання транспортного засобу тахографом. 
Позивач є власником автомобіля MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI, державний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , проте на момент проведення відповідачем перевірки позивач не мав статусу автомобільного перевізника у розумінні статті 33 Закону України “Про автомобільний транспорт” та не надавав послуги по перевезенню вантажів. 
Автомобіль з метою його збереження перебуває за договором на відповідальному зберіганні у громадянина Потримай Сергія Олександровича, який зазначений в акті, як особа, яка керувала автомобілем.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті від 25 листопада 2025 року № 085419 про застосування адміністративно-господарського штрафу до Приватного підприємства “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія” у розмірі 17 000 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті на користь Приватного підприємства “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія” судовий збір у розмірі 3028 грн.
Не погодившись з рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Під час перевірки транспортного засобу транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , встановлено, що він на праві приватної власності належить позивачу, яким використовується у господарській діяльності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та наданою водієм товарно-транспортною накладною № 1-00004196 від 28 жовтня 2025 року, де у графі “автомобільний перевізник” вказано приватне підприємство “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія”.
Крім того, водієм ОСОБА_1 не зазначалося жодних зауважень щодо невірного визначення автомобільного перевізника в графі акту перевірки для пояснень водія.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
Приватне підприємство “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія”, зареєстровано у встановленому законодавством порядку, як юридична особа (код ЄДРПОУ 36209200), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основний вид економічної діяльності: “10.71 Виробництво хліба та хлібобулочних виробів; виробництво борошняних кондитерських виробів, тортів і тістечок нетривалого зберігання”.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 власником транспортного засобу марки “MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є приватне підприємство “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія”.
01 жовтня 2025 року між приватним підприємством “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія” та ОСОБА_1 укладено договір відповідального зберігання б/н, відповідно до якого власник тимчасово передає, а зберігач приймає на тимчасове зберігання належне власнику майно транспортний засіб марки “MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2014, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Відповідно до направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) Управління державного нагляду (контролю) у Кіровоградській області Державної служби України з безпеки на транспорті № ЕНР00132 від 24 жовтня 2025 року співробітниками відповідача проводилась рейдова перевірка (перевірку на дорозі) транспортних засобів на адміністративній території Кіровоградської області та міста Кропивницький, з 27 жовтня 2025 року по 02 листопада 2025 року.
28 жовтня 2025 року о 10 год. 44 хв. на а/д М– 30 “Стрий-Умань-Дніпро-Ізварине”, 718 км., відповідно до направлення на рейдову перевірку № ЕНР00132 від 24 жовтня 2025 року здійснено перевірку транспортного засобу “MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності Приватному підприємству “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія”, згідно товарно-транспортної накладної № 1-00004196 від 28 жовтня 2025 року. Водієм зазначеного транспортного засобу був ОСОБА_1 .
За результатами проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом складено акт від 28 жовтня 2025 року № ОАР 034832, відповідно до якого за результатами проведеної перевірки виявлено порушення статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: “ТЗ не обладнано тахографом. Повна маса 5000 кг, згідно свідоцтва про реєстрацію тз днз НОМЕР_1 .”, зі змістом якого водій ознайомлений, копію отримав, що підтверджено підписом останнього.
Повідомленням від 07 листопада 2025 року № 96113/40.1/24-25 приватне підприємство “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія” викликано для розгляду справи про порушення Закону України “Про автомобільний транспорт” на 25 листопада 2025 року, яке направлено позивачу 10 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку та отримано останнім 12 листопада 2025 року, що не є спірним питанням у справі.
На підставі акта проведення рейдової перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 28 жовтня 2025 року № ОАР 034832 в.о. заступника начальника Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу від 25 листопада 2025 року № 085419, відповідно до якої на позивача на підставі абзацу 3 частини першої статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.
Копію зазначеної постанови разом із супровідним листом направлено позивачу 26 листопада 2025 року засобами поштового зв`язку та отримано останнім 28 листопада 2025 року.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивач в розумінні вимог Закону № 2344-III не є перевізником, а отже не є суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт в межах спірних правовідносин, як наслідок підстави для застосування до позивача адміністративно господарського штрафу, передбаченого статтею 60 Закону № 2344-III відсутні.
Оцінка суду.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 1 Закону «Про автомобільний транспорт» (далі Закон № 2344) автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; автомобільний перевізник - суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; документи на вантаж - документи, визначені відповідно до Митного кодексу України, законів України "Про транспортно-експедиторську діяльність", "Про транзит вантажів", інших актів законодавства, в тому числі міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, які необхідні для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом; послуга з перевезення пасажирів чи вантажів - перевезення пасажирів чи вантажів транспортними засобами на договірних умовах із замовником послуги за плату; товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу (крім фізичних осіб, які здійснюють перевезення вантажу за рахунок власних коштів та для власних потреб) документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, який складається у паперовій та/або електронній формі та містить обов`язкові реквізити, передбачені цим Законом та правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом.
Частиною першою статті 2 Закону № 2344 визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", Про дорожній рух", чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Як визначено статтею 34 Закону № 2344 автомобільний перевізник повинен:
виконувати вимоги цього Закону та інших нормативно-правових актів у сфері перевезення пасажирів та/або вантажів;
використовувати на маршруті транспортні засоби, пристосовані для перевезення пасажирів, у тому числі для перевезення пасажирів у кріслах колісних, пасажирів з порушенням зору або слуху, у кількості, визначеній замовником перевезень;
утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону;
забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут;
забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв;
організовувати проведення початкового та періодичного навчання водіїв, у тому числі з питань супроводу осіб з інвалідністю під час посадки у транспортний засіб і висадки з нього, згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства;
забезпечувати безпеку дорожнього руху;
забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів та/або вантажів.
Автомобільний перевізник зобов`язаний забезпечувати ознайомлення з документами щодо умов провадження та організації господарської діяльності з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільним транспортом особам, уповноваженим на здійснення заходів державного нагляду (контролю) на автомобільному транспорті.
Згідно частини першої статті 48 Закону № 2344 автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Відповідно до частини другої статті 48 Закону № 2344 документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Частиною першою статті 2 Закону № 2344 визначено, що законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України "Про транспорт", «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно з абзацом 2 частини першої статті 18 Закону № 2344 з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України.
На підставі частини другої статті 18 Закону № 2344 контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.
Відповідно до частини третьої статті 18 закону № 2344 положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.
Як визначено пунктом 1.5 розділу I наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 "Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів", зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106 (далі - Положення № 340), робочий час водія - час, протягом якого водій зобов`язаний виконувати свої обов`язки, визначені трудовим договором і правилами внутрішнього трудового розпорядку; тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.
На підставі пункту 1.3 Положення № 349 вимоги цього Положення, поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі - Інструкція № 385), яка визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.
Згідно з пунктом 1.4 Інструкції № 385 картка - картка контрольного пристрою (тахографа) з вбудованою мікросхемою, призначена для використання в цифровому тахографі; контрольний пристрій (тахограф) - обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Відповідно до пункту 3.1 Інструкції № 385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог ЄУТР.
Статтею 60 Закону № 2344 встановлена відповідальність автомобільних перевізників у вигляді адміністративно-господарських штрафів за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Верховний Суд в постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 зазначив, що положеннями статті 48 Закону № 2344 визначено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, зокрема, протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - у разі не обладнання транспортного засобу тахографом, які передбачені Інструкцією № 385 та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340.
Таким чином, відсутність у водія на момент перевірки заповненої тахокарти або бланку підтвердження діяльності водія є порушенням законодавства про автомобільний транспорт, в даному випадку, перевезення вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 Закону № 2344.
Відповідальність за вказане правопорушення передбачена для автомобільних перевізників.
Проте, позивач заперечує, що він у спірних правовідносинах є автомобільним перевізником, який повинен нести відповідальність за ст.60 Закону № 2344.
В розумінні Закону автомобільний перевізник – суб`єкт господарювання, який здійснює на комерційній основі чи за рахунок власних коштів перевезення пасажирів та/або вантажів транспортними засобами.
Верховний Суд в постанові від 19.10.2023 у справі № 640/27759/21 виснував, що в контексті належного установлення автомобільного перевізника, щодо якого проводиться перевірка, варто виходити із того, що у кожному такому випадку уповноважений контролюючий орган зобов`язаний встановити, а особа, транспортний засіб якої перевіряється, зобов`язана надати документи, які містять беззаперечну інформацію щодо предмета такої перевірки, зокрема інформацію про автомобільного перевізника.
Основну інформацію для притягнення особи до відповідальності, а також для можливого наступного оскарження особою дій Укртрансбезпеки, несуть саме ті документи, які особа (водій транспортного засобу або інша компетентна особа автомобільного перевізника) подає контролюючому органу в момент виявлення порушення та/або під час безпосереднього розгляду питання про притягнення до адміністративної відповідальності.
В постанові від 22.02.2023 у справі № 240/22448/20 Верховний Суд, вирішуючи питання щодо визначення належного суб`єкта відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт зазначив, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена статтею 60 Закону № 2344, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж. При цьому, автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися) або зі слів водія.
Таким чином, положення статті 60 Закону № 2344 не можуть бути застосовані до особи, яка не є учасником правовідносин, щодо яких компетентним органом проводиться перевірка дотримання законодавства про автомобільний транспорт.
Суд зауважує, що на основі самих лише реєстраційних документів на транспортний засіб не можна визначити суб`єкта, який має нести відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт. Ці вихідні дані орган контролю отримує на місці перевірки.
Проте, оскільки постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу виноситься за результатами розгляду справи в територіальному органі Укртрансбезпеки, тому саме під час її розгляду і має бути встановлений суб`єкт (особа порушника), який в розумінні ч. 1 ст. 60 Закону № 2344 має нести відповідальність за порушення вимог цього Закону.
Відповідно до приписів Закону № 2344 автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу.
Не без того, що надання послуги з перевезення вантажів може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах, особливо коли йдеться про застосування відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 60 Закону № 2344.
Основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до Правил № 363.
Відповідно до абзацу 2 пункту 11.1 глави 11 Правил № 363 товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.
Отже, інформацію про перевізника та/або експедитора має бути зазначено в товарно-транспортній накладній, проте товарно-транспортна накладна є документом на вантаж, а не документом, який визначає автомобільного перевізника.
Законодавець пов`язує наявність статусу автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажів саме із наявністю договору про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах.
Законними підставами використання транспортного засобу є використання транспортних засобів, які належать перевізнику на праві власності або згідно права користування, яке опосередковується укладенням відповідних договорів.
Отже, для підтвердження наявності статусу “автомобільного перевізника, що здійснює перевезення вантажу” у розумінні ч. 1 ст. 33 Закону № 2344 необхідно встановити дві ознаки: 1) наявність договору про перевезення вантажу транспортним засобом; 2) використання транспортного засобу на законних підставах.
Одночасне встановлення двох із наведених умов є підставою стверджувати, що відповідний суб`єкт є автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажу у розумінні ч. 1 ст. 33 Закону № 2344.
Відповідно до частин першої, другої статті 50 Закону № 2344 договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). 
Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами.
Згідно зі статтею 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. 
Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
На підставі пунктів 3.2, 3.3, 3.4 глави 3 Правил № 363 договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів.
Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник. 
Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження.
Як свідчать матеріали справи, 01 жовтня 2025 року між приватним підприємством “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія” та ОСОБА_1 укладено договір відповідального зберігання б/н, відповідно до якого власник тимчасово передає, а зберігач приймає на тимчасове зберігання належне власнику майно транспортний засіб марки “MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI”, реєстраційний номер НОМЕР_1 , колір білий, рік випуску 2014, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
Оскільки транспортний засіб марки “MERCEDES-BENZ SPRINTER 513 CDI”, реєстраційний номер НОМЕР_1 передано на зберігання ОСОБА_1 , тому позивач на момент здійснення перевірки 28.10.2025 не перебував в статусі перевізника та не здійснював перевезення вантажу.
При цьому позивач не мав обов`язку пересвідчуватись у наданні ОСОБА_1 контролюючому органу під час рейдової перевірки усіх необхідних документів.
З огляду на вищезазначене, враховуючи те, що на момент проведення відповідачем рейдової перевірки позивач у спірних правовідносинах не виступав автомобільним перевізником у розумінні Закону України “Про автомобільний транспорт”, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 085419 від 25 листопада 2025 року в розмірі 17 000 грн до приватного підприємства “Слов`янська кондитерська фабрика “Валєнсія”.
На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки в межах доводів апеляційної скарги судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктом 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує: для юридичних осіб - ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Таким чином зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат по справі не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 200/9542/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 27 січня 2026 року у справі № 200/9542/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення 05 травня 2026 року, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.
Повне судове рішення складено 05 травня 2026 року. 

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

І.В. Сіваченко