ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 990/481/25
провадження № 11-47заі26
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Кривенди О. В.,
суддів Банаська О. О., Білоконь О. В., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Мазура М. В., Мартинюк Н. М., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю.
розглянула в порядку письмового провадження справу № 990/481/25 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікацйної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 січня 2026 року (судді Шишов О. О., Білоус О. В., Блажівська Н. Є., Желтобрюх І. Л., Яковенко М. М.),
УСТАНОВИЛА:
Короткий зміст та обґрунтування наведених у позовній заяві вимог
1. У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до ВККС, в якій просила:
- скасувати пункт 9 рішення ВККС від 27 серпня 2025 року № 162/зп-25 «Про призначення тестування когнітивних здібностей у межах кваліфікаційного іспиту кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» (далі - рішення № 162/зп-25) в частині встановлення Комісією квоти: « у кількості не більше: 2 800 кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого загального суду; 400 кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого адміністративного суду; 400 кандидатів на посаду судді місцевого господарського суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого господарського суду. У разі якщо двоє і більше кандидатів на посаду судді та суддів отримали однаковий найнижчий прохідний бал третього етапу кваліфікаційного іспиту, до четвертого етапу допускаються всі такі кандидати на посаду судді та судді»;
- визнати протиправними дії ВККС щодо недопуску ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду, по якій в другому етапі кваліфікаційного іспиту позивачка набрала прохідний бал та середньо допустимий бал тестування щодо когнітивних здібностей, встановлений ВККС - 55 відсотків максимально можливого бала, або 33 бали, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII);
- зобов`язати ВККС допустити ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду, по якій в другому етапі кваліфікаційного іспиту позивачка набрала прохідний бал та середньо допустимий бал тестування щодо когнітивних здібностей, встановлений ВККС, - 55 відсотків максимально можливого бала, або 33 бали, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 74 Закону № 1402-VIII.
Рух адміністративного позову та короткий зміст ухвали суду першої інстанції
2. Позивачка подала клопотання про поновлення строку звернення до суду з цим позовом, в якому наведено мотиви та підстави, які, на її думку, є поважними причинами пропуску такого строку.
3. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду відкрив провадження у справі, призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з викликом (повідомленням) сторін та зазначив про необхідність безпосереднього з`ясування позицій сторін щодо поважності причин пропуску строку звернення до суду.
4. Ухвалою від 18 грудня 2025 року цей суд визнав неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії. Позовну заяву залишив без руху та надав позивачці строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
5. 24 грудня 2025 року позивачка на виконання вимог ухвали суду засобами поштового зв`язку надіслала заяву про поновлення процесуального строку, в якій просила поновити строк звернення до суду з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог щодо оскарження (зміни) рішення ВККС від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25.
6. У цій заяві ОСОБА_1 звертала увагу на те, що у поданому нею клопотанні про поновлення строку звернення до суду вказано поважні причини його пропуску. Зокрема те, що 16 вересня 2025 року вона склала тестування когнітивних здібностей та набрала середньо допустимий бал, який визначено Комісією та становить не нижче 55 відсотків від максимально можливого бала, тобто 33 бали.
7. Зазначала, що 19 вересня 2025 року ВККС ухвалила рішення № 173/зп-25 про затвердження кодованих та декодованих результатів тестування когнітивних здібностей та про призначення четвертого етапу кваліфікаційного іспиту (виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду) для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду, відповідно до якого позивачці було визначено кількість тестових балів - 33,14 бала, результат зазначеного етапу кваліфікаційного іспиту - «успішно складено».
8. Проте Комісія не допустила позивачку до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання із загальної спеціалізації, яка з тестування когнітивних здібностей набрала прохідний бал та середньо допустимий бал тестування щодо когнітивних здібностей, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 74 Закону № 1402-VIII.
9. Ці обставини, на переконання позивачки, доводять, що про порушення свого права вона фактично дізналась лише 19 вересня 2025 року - з моменту прийняття Комісією рішення № 173/зп-25 «Про затвердження кодованих та декодованих результатів когнітивних здібностей та про призначення 4 етапу кваліфікаційного іспиту для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» та в межах місячного строку звернулась до суду з відповідним позовом (14 жовтня 2025 року).
10. Також звернула увагу на те, що у справі № 990/473/25 за аналогічних підстав та предмета позову Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду поновив строк звернення до суду та відкрив провадження.
11. У судовому засіданні позивачка наполягала на поважності причин пропуску строку звернення до суду та просила його поновити.
12. Представник ВККС наполягала на залишенні позову без розгляду у зв`язку з пропуском звернення до суду.
13. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 15 січня 2026 року залишив адміністративний позов ОСОБА_1 без розгляду з огляду на те, що позовну заяву подано після закінчення строку, встановленого Кодексом адміністративного судочинства України (далі - КАС України), і підстави для поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом, указані ОСОБА_1 , є неповажними.
14. Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що при вирішенні питання поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду, суд не встановив сукупності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивачки, та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами.
15. Таким чином, за об`єктивним критерієм обставини, на які посилається позивачка на обґрунтування недотримання нею строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги 
16. В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до цього суду.
17. Вважає, що суд першої інстанції не надав оцінки тому, що вона подала клопотання про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, у яких навела мотиви та підстави, які, на її думку, є поважними причинами пропуску такого строку.
18. Подібно доводам, які вона наводила в клопотаннях про поновлення строку звернення до суду, позивачка зазначила, що про порушення свого права вона дізналася лише 19 вересня 2025 року, коли ВККС ухвалила своє рішення № 173/зп?25, зі змісту якого вона фактично довідалася, що через запроваджений ВККС рішенням № 162/зп-25квотний підхід відбулося реальне обмеження її права на участь у наступному етапі кваліфікаційного іспиту.
19. Наголошує, що вона при поданні позовної заяви заявила три вимоги, друга та третя з яких заявлені у передбачений частиною восьмою статті 122 КАС України строк, що, на думку позивачки, не було враховано судом першої інстанції.
20. З її погляду, суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 121 КАС України, визнавши доводи, викладені в її заявах про поновлення строку звернення до суду неповажними. Обставини, викладені в позові та її заявах про поновлення строку звернення до адміністративного суду, підтверджують, що вона об`єктивно не могла уяснити (дізнатися) про реальне порушення своїх прав, оскільки рішення № 162/зп-25 застосоване до неї саме 19 вересня 2025 року і сутність порушеного права, на захист якого пред`явлено позов, полягає у недопуску позивачки до четвертого етапу - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
21. Звертає увагу на позицію Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, висловлену в процесуальних рішеннях у справах № 990/506/25 та 990/473/25, в яких виник спір з подібних правовідносин.
22. Так, ухвалою від 22 жовтня 2025 року у справі № 990/506/25 суд позовну заяву залишив без руху з наданням десятиденного строку для усунення її недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку на звернення до суду з вимогою про скасування пункту 9 рішення № 162/зп-25 в частині із зазначенням причин для його поновлення. Ухвалою від 10 листопада 2025 року суд відкрив провадження у цій справі із зазначенням у ній: «Питання дотримання строку звернення до суду з вимогою про скасування пункту 9 рішення № 162/зп-25 в частині, буде вирішено під час розгляду справи. В іншій частині позовна заява відповідає вимогам, встановленим статтями 160 та 161 КАС України, підстави для повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні».
23. Ухвалою від 20 жовтня 2025 року у справі № 990/473/25 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, відкриваючи провадження у справі, дійшов висновку про поновлення позивачам строку звернення до суду, вважаючи поважними подібні причини пропуску строку звернення до суду.
24. З урахуванням наведеного просить при ухваленні рішення врахувати один з основних принципів верховенства права - принцип правової визначеності, який зобов`язує правозастосовний орган у разі неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права тлумачити норму на користь особи (суб`єкта приватного права).
Позиція відповідача
25. У відзиві на апеляційну скаргу ВККС просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
26. Відповідач вважає, що в ухвалі від 15 січня 2026 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду дійшов обґрунтованого висновку про необхідність залишення позовної заяви  ОСОБА_1 без розгляду. Вважає її законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги такими, що не спростовують висновків суду.
27. ВККС погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачка, не примирившись із рішенням № 162/зп?25, мала вживати активних дій у встановлений законом строк починаючи з 27 серпня 2025 року, оскільки саме з цього дня вона мала змогу оцінити вплив наслідків такого рішення на її суб`єктивні права та інтереси, а також прийняти рішення про оскарження його в судовому порядку, якщо вважала, що спосіб, в який Комісія визначила прохідний бал третього етапу кваліфікаційного іспиту, порушує її права.
28. У відповідь на доводи апеляційної скарги про неврахування судом першої інстанції відсутності пропуску позивачкою строку звернення до суду в частині двох останніх з трьох заявлених вимог відповідач серед іншого зауважив про те, що позовні вимоги в частині протиправності дій Комісії сформульовані та обґрунтовані ОСОБА_1 у нерозривному взаємозв`язку з рішенням № 162/зп-25 в окремій його частині, що, відповідно, вплинуло на вирішення питання про відкриття провадження у справі в цілому.
29. Відтак, оскільки друга та третя вимоги, про які зазначила позивачка в апеляційній скарзі, є нерозривно пов`язаними і похідними від первинної вимоги, яка стосується скасування пункту 9 рішення № 162/зп-25, та фактично ґрунтуються лише і саме на незаконності (на думку позивачки) цього рішення, строк звернення до суду щодо якого є очевидно пропущеним, то 19 вересня 2025 року не є датою, з якої вона дізналася або повинна була дізнатися про стверджуване нею порушення з боку Комісії. Відповідач звернув увагу, що аналогічна позиція наведена Великою Палатою Верховного Суду (далі - Велика Палата) у постанові від 19 лютого 2026 року у справі № 990/516/25.
Рух апеляційної скарги
30. Велика Палата ухвалою від 05 лютого 2026 року відкрила апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а ухвалою від 19 березня 2026 року призначила цю справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи на 30 квітня 2026 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ 
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
31. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, Велика Палата дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
32. Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
33. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
34. Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
35. За приписами пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
36. Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо, зокрема, оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС.
37. Право на судовий захист реалізується особою шляхом подання позовної заяви до суду, яку відповідно до частини першої статті 122 КАС України може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
38. Частиною восьмою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до суду у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої ради правосуддя, ВККС під час процедури проведення добору кандидатів на посаду судді, конкурсу на посаду судді чи призначення на посаду судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлюється місячний строк.
39. Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Початок перебігу строку звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
40. Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
41. Водночас поважними причинами пропуску строку є ті, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду та підтверджені належними і допустимими доказами.
42. Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
43. Розумні строки в адміністративному судочинстві - це найкоротші за конкретних обставин строки (якщо інше не визначено законом або встановлено судом), протягом яких сторона повинна вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості, а також на предмет дотримання прав інших учасників (забезпечення балансу інтересів).
44. Крім того, згідно з усталеною позицією Великої Палати, висловленою, зокрема, у постановах від 16 лютого 2023 року у справі № 803/1149/18 та від 26 жовтня 2023 року у справі № 990/139/23, день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, унаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Цим днем може бути, зокрема, день винесення рішення, яке оскаржується, якщо його прийнято за участю особи, або день вчинення дії, яка оскаржується, якщо особа була присутня під час вчинення цієї дії.
45. Якщо цей день точно встановити неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому формулювання «повинна була дізнатися» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо вона знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод, щоб дізнатися, яке рішення прийняте або які дії вчинені. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
46. Отже, реалізація права позивача на звернення до суду з позовною заявою у межах строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізувати своє право на звернення до суду в межах строків такого звернення, адже нереалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.
47. За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен при вирішенні питання щодо прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, визначеним законом.
48. Відповідно до частини першої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.
49. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
50. У пункті 41 рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зазначив: «Правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо як у цій справі, коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків».
51. Велика Палата зауважує, що частинами другою та третьою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
52. При цьому прийняття ВККС рішення, в якому визначено правила, що підлягають застосуванню до усіх учасників певного добору, тобто закріплено норми у певних правовідносинах, зумовлює застосування цих правил з моменту прийняття такого рішення, а не з моменту, коли відповідну норму реалізували до конкретної особи. Тобто таке рішення починає діяти з моменту його прийняття, а тому саме із цього часу і належить обчислювати строк на звернення до суду з адміністративним позовом.
53. 14 жовтня 2025 року позивачка звернулася до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зокрема, з вимогою про скасування пункту 9 рішення № 162/зп-25 у частині.
54. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду встановив, що оскаржуване рішення ВККС оприлюднене в мережі «Інтернет» на офіційному вебсайті Комісії, а тому про порушення своїх прав у зв`язку з прийняттям оспорюваного у цій справі рішення позивачка повинна була дізнатися у день його прийняття та оприлюднення, тобто 27 серпня 2025 року.
55. Водночас у клопотанні про поновлення строку звернення до суду позивачка не навела об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання позовної заяви у встановлений законом строк. Пропуск строку звернення до суду з огляду на пасивну поведінку позивачки щодо реалізації своїх процесуальних прав не може бути визнаний поважною причиною.
56. З огляду на викладене суд першої інстанції ухвалою від 18 грудня 2025 року визнав неповажними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду з позовом до ВККС про визнання протиправним та скасування рішення, а також зобов`язання вчинити певні дії. Позовну заяву залишив без руху та надав позивачці строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
57. 24 грудня 2025 року позивачка на виконання вимог ухвали суду засобами поштового зв`язку надіслала заяву про поновлення процесуального строку, в якій просила поновити строк звернення до суду з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог щодо оскарження (зміни) рішення ВККС від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25.
58. У цій заяві, як було зазначено вище, ОСОБА_1 звертала увагу на те, що у поданому нею клопотанні про поновлення строку звернення до суду вказано поважні причини його пропуску. Зокрема те, що 16 вересня 2025 року вона склала тестування когнітивних здібностей та набрала середньо допустимий бал, який визначено Комісією та становить не нижче 55 відсотків від максимально можливого бала, тобто 33 бали.
59. Зазначала, що 19 вересня 2025 року ВККС ухвалила рішення № 173/зп-25 про затвердження кодованих та декодованих результатів тестування когнітивних здібностей та про призначення четвертого етапу кваліфікаційного іспиту (виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду) для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду, відповідно до якого позивачці було визначено кількість тестових балів - 33,14 бала, результат зазначеного етапу кваліфікаційного іспиту - «успішно складено».
60. Проте Комісія не допустила позивачку до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання із загальної спеціалізації, яка з тестування когнітивних здібностей набрала прохідний бал та середньо допустимий бал тестування щодо когнітивних здібностей, що відповідає вимогам частини п`ятої статті 74 Закону № 1402-VIII.
61. Ці обставини, на переконання позивачки, доводять, що про порушення свого права вона фактично дізналась лише 19 вересня 2025 року - з моменту прийняття Комісією рішення № 173/зп-25 «Про затвердження кодованих та декодованих результатів когнітивних здібностей та про призначення 4 етапу кваліфікаційного іспиту для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду» та в межах місячного строку звернулась до суду з відповідним позовом (14 жовтня 2025 року).
62. Також звернула увагу на те, що у справі № 990/473/25 за аналогічних підстав та предмета позову Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду поновив строк звернення до суду та відкрив провадження.
63. Оцінюючи мотиви заяви позивачки про поновлення строку звернення до суду із цим позовом, суд першої інстанції зазначив, що позивачка не заперечує, що оскаржуване рішення ВККС було ухвалено 27 серпня 2025 року і від цієї дати мав би вестися відлік строку оскарження, у той же час вважає початок такого відліку лише формальним, адже фактично про порушення свого права дізналася лише 19 вересня 2025 року. Вважає, що саме зі змісту рішення Комісії № 173/зп-25 довідалася про те, що внаслідок запровадженого відповідачем квотного підходу відбулося реальне обмеження (недопуск) її права на участь у наступному етапі кваліфікаційного іспиту.
64.  ОСОБА_1 вважає, що після прийняття ВККС рішення № 162/зп-25 не могла уяснити (дізнатися) про реальне порушення своїх прав, оскільки зазначене рішення застосовано до неї саме 19 вересня 2025 року - коли її не було допущено до четвертого етапу (виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду).
65. Однак Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду слушно зазначив, що такі доводи позивачки пов`язані з особистим суб`єктивним сприйняттям рішень ВККС та не свідчать про наявність об`єктивних обставин, які можуть бути оцінені як поважні причини пропуску строку звернення до суду. Дата 19 вересня 2025 року фактично є датою, з якої участь ОСОБА_1 в процедурі добору є припиненою, але не є датою, з якої вона дізналася або повинна була дізнатися про стверджуване нею порушення ВККС.
66. Обґрунтування причин пропуску строку звернення до суду обставинами, які не пов`язані з наявністю об`єктивних перешкод для своєчасного вчинення процесуальної дії, не можуть бути визнані обґрунтованими підставами для його поновлення.
67. Рішеннями Комісії від 12 травня 2025 року № 105/зп-25 (зі змінами) та від 27 серпня 2025 року № 162/зп-25 визначено прохідний бал третього етапу кваліфікаційного іспиту (тестування когнітивних здібностей) з урахуванням того, що до четвертого етапу допускаються учасники, які набрали бал, не нижче 55 відсотків від максимально можливого бала, у кількості не більше: 2 800 кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого загального суду; 400 кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого адміністративного суду; 400 кандидатів на посаду судді місцевого господарського суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого господарського суду.
68. Відповідно ОСОБА_1 була обізнана про умови добору, встановлені Комісією, в тому числі і про прохідний бал третього етапу кваліфікаційного іспиту та кількість учасників, які допускаються до наступного етапу, проте його не оскаржувала до ухвалення Комісією рішення від 19 вересня 2025 року № 173/25?зп.
69. З огляду на наведене при вирішенні питання поновлення ОСОБА_1 пропущеного строку звернення до суду Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, з висновками якого погоджується й Велика Палата, не встановив сукупності обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення позивачки та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами.
70. Іншими словами, за об`єктивним критерієм обставини, на які посилається позивачка на обґрунтування недотримання нею строків звернення до суду, не дають достатніх і переконливих підстав для визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду та його поновлення.
71. Не буде зайвим нагадати і постанову Великої Палати від 16 травня 2024 року у справі № 990/53/24, в якій наголошено на необхідності наведення змістовних і вагомих доводів щодо вчинення усіх необхідних і можливих дій, які б указували на бажання реалізувати свої процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку, та зазначено, що пропуск строку на звернення до суду через пасивну поведінку позивача щодо реалізації своїх процесуальних прав не є поважною причиною для його поновлення.
72. Велика Палата не може погодитися з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, не врахував, що позовні вимоги, в яких ставиться питання про визнання протиправними дій Комісії та зобов`язання вчинити дії, заявлені у передбачений частиною восьмою статті 122 КАС України строк, виходячи з таких мотивів.
73. Обґрунтування цієї частини позовних вимог зводиться до того, що протиправність дій ВККС щодо недопуску ОСОБА_1 до четвертого етапу кваліфікаційного іспиту позивачка пов`язує з тим, що внаслідок застосування встановлених у пункті 9 рішення ВККС від 27 серпня 2025 року № 162/зп-25 двох критеріїв визначення прохідного бала у сукупності набраний нею бал хоча і відповідав першому критерію (більше 33 балів), однак виявився непрохідним через застосування другого (кількісного) критерію. Дізнавшись про свою відсутність у списку учасників добору, допущених до наступного етапу відповідно до рішення ВККС від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25, позивачка для себе з`ясувала наявність порушеного права, яке вона пов`язує саме з незаконно встановленими у пункті 9 рішення № 162/зп-25 двома критеріями визначення прохідного бала.
74. Отже, позовні вимоги в частині протиправності дій відповідача ОСОБА_1 формулює і обґрунтовує у нерозривному взаємозв`язку саме від правомірності рішення № 162/зп-25 в окремій його частині, що, відповідно, впливало на вирішення питання про відкриття провадження у справі в цілому. 
75. З урахуванням викладеного Велика Палата вважає, що вимоги, викладені у пунктах 3 і 4 прохальної частини позову, є нерозривно пов`язаними і похідними від первинної вимоги про скасування рішення № 162/зп-25, оскільки ґрунтуються лише і саме на незаконності (на думку позивачки) цього рішення, але строк звернення до суду щодо якого є пропущеним за відсутності поважних підстав для його поновлення. Більш того, дата 19 вересня 2025 року фактично є датою, з якої участь ОСОБА_1 в процедурі добору є припиненою внаслідок прийняття відповідачем рішення від 19 вересня 2025 року № 173/зп-25, однак не є датою, з якої позивачка дізналася або повинна була дізнатися про стверджуване нею порушення ВККС.
76. Аналогічного висновку Велика Палата дійшла у постанові від 19 лютого 2026 року у справі № 990/516/25, спір у якій виник з подібних правовідносин.
77. Ураховуючи, що строк звернення до суду обчислюється з дати ухвалення та оприлюднення відповідного рішення ВККС згідно із статтею 122 КАС України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про пропуск позивачкою встановленого законом строку на оскарження як рішення № 162/зп-25, так і дій, вчинених відповідачем на його реалізацію. 
78. Відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
79. З огляду на викладене Велика Палата погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду, у зв`язку із чим позовна заява підлягала залишенню без розгляду.
80. Надаючи оцінку доводу позивачки щодо поновлення строку звернення до суду, відкриття провадження Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у справі № 990/473/25, в якій виник спір з подібних правовідносин, та необхідності діяти послідовно у забезпеченні правозастосування, варто зауважити таке. 
81. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду в ухвалі від 20 жовтня 2025 року у справі № 990/473/25, вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, також вказав про обмеженість строку, в рамках якого на стадії відкриття позовного провадження можна достеменно перевірити поважність його пропуску. Водночас колегія суддів нагадала, що відповідно до частини четвертої статті 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд може залишити позовну заяву без розгляду. 
82. Що стосується посилання в апеляційній скарзі на справу № 990/506/25, то в ухвалі про відкриття провадження у цій справі суд першої інстанції зазначив, що на стадії відкриття провадження не вбачається за можливе перевірити доводи позовної заяви щодо поновлення строку звернення до адміністративного суду і це питання буде вирішено під час розгляду справи. 
83. Отже, Велика Палата не встановила різного правозастосування у справах, на судові рішення в яких посилається ОСОБА_1 , оскільки питання поновлення пропущеного строку звернення до суду з адміністративним позовом у зазначених справах суд вирішував на підставі власної оцінки причин поважності пропуску цього строку та обставин, встановлених у кожній зі справ. 
84. Інші доводи та міркування, викладені в апеляційній скарзі, також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
85. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
86. Згідно з положеннями статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
87. Ураховуючи наведене, Велика Палата не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, адже оскаржувану ухвалу суд першої інстанції постановив з дотриманням норм процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі твердження позивачки не спростовують правильності висновків суду.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 15 січня 2026 року у справі № 990/481/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач О. В. Кривенда 
Судді:  О. О. Банасько Н. М. Мартинюк
О. В. Білоконь К. М. Пільков
О. Л. Булейко С. О. Погрібний
І. А. Воробйова Н. С. Стефанів
О. А. Губська Т. Г. Стрелець
А. А. Ємець О. В. Ступак
Л. Ю. Кишакевич І. В. Ткач
В. В. Король О. С. Ткачук
М. В. Мазур В. Ю. Уркевич