Справа № 703/3023/26
2-о/703/134/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючої судді Проценко А.М.
присяжних: Кривошей Н.П., Примак – Кулішової О.В.
секретаря судового засідання Педоса Р.Р.,
за участі:
прокурора Сокольвяк О.І.,
лікаря-психіатра ОСОБА_1 ,
особи, щодо якої розглядається заява, ОСОБА_2 ,
адвоката Вакуленко О.П.,
розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за заявою директора комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар без його згоди,
встановив:
Директор КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради Косенкова І.В. звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області із заявою про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний стаціонар без його згоди, який о 22 год. 35 хв. 12 травня 2026 року був госпіталізований до комунального закладу за направленням лікаря-психіатра Золотоніської районної багатопрофільної лікарні.
ОСОБА_2 оглянутий комісією лікарів-психіатрів, відповідно до висновку зазначеної комісії він виявляє ознаки тяжкого психічного розладу «Шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром.» та проявляє ознаки небезпеки до свого життя, а тому потребує госпіталізації у примусовому порядку для лікування в стаціонарі в КНП «ЧОПЛ ЧОР».
В судовому засіданні представник заявника, лікар-психіатр ОСОБА_1 , підтримала доводи, викладені в заяві та пояснила, що ОСОБА_2 прибув до КПН ЧОП ЧОР о 22 год. 35 хв. 12 травня 2026 року за направленням лікаря-психіатра Золотоніської районної багатопрофільної лікарні.
З медичних документів відомо, що вперше психічний стан ОСОБА_2 змінився у 2017 році, коли після розлучення став апатичним, перестав спілкуватися з оточуючими, виказував рідним суїцидальні наміри - хотів йти топитися. Тоді на фоні суїцидальних висловлювань вперше знаходився в ЧОПЛ. В 2018 році повторне загострення, вдома вдавлював собі очі руками, стверджував, що «ними все бачить», розсипав сіль по двору, заклеював кнопки на телевізорі, виказував, що за ним слідкують через камери. Повторно проходив стаціонарне лікування в ЧОПЛ, був виписаний з діагнозом: «Шизофренія, параноїдна форма». Вдома ліки категорично не приймає, не вважає себе хворим. Остання госпіталізація в КНП «ЧОПЛ ЧОР» з 04.11. по 15.11.2024. Після виписки підтримуючу терапію не приймав, а зі слів родичів майже щоденно вживав алкогольні напої.
У ОСОБА_2 стало погіршення психічного розладу, протягом 2-х тижнів не спить, перестав дотримуватись гігієнічних заходів, проявляв агресію до оточуючих, а саме - намагався побити курей, собаку. При спробі матері це зупинити, зі слів сестри пацієнта, побив матір.
ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 об 11.00 був оглянутий комісією ЛКК. Психічний статус: напружений, негативістичний, підозрілий. Всебічно орієнтований вірно. Контакт носить малопродуктивний характер, на запитання лікаря здебільшого відповідає контрзапитанням. В мисленні паралогічність, непослідовність. Виголошує маячні ідеї стосунку на адресу матері та сестри, звинувачує їх в своїй госпіталізації. Занурений у світ своїх хворобливих переживань. Емоційно нестійкий, імпульсивний, в поведінці непередбачуваний. На зауваження медичного персоналу не реагує. Критика до свого стану відсутня. Від лікування та перебування у відділенні категорично відмовляється, а тому заявник просить суд надати дозвіл на примусову його госпіталізацію до КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» в умовах стаціонару без його згоди.
ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти проходження лікування в КНП «ЧОПЛ ЧОР».
Прокурор підтримала вимоги заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 .
Адвокат Вакуленко О.П. не заперечував проти задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 .В судовому засіданні за клопотанням представника заявника допитано як свідка ОСОБА_3 , яка повідомила, що ОСОБА_2 є її братом та давно хворіє на психічну хворобу, неодноразово проходив лікування, в тому числі і примусово, нещодавно почалося загострення хвороби, внаслідок чого він почав поводити себе агресивно, на зауваження його матері відреагував застосувнням до неї фізичної сили, що вказує на загрозу для оточуючих.
Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає заяву КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 о 22 год. 35 хв. 12 травня 2026 року за направленням лікаря-психіатра Золотоніської районної багатопрофільної лікарні був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради».
13 травня 2026 року ОСОБА_2 був оглянутий комісією лікарів- психіатрів в складі: голови ЛКК Лисенко О.І., зав. Відділенням № 8 Молчанова Т.А., лікаря-психіатра ОСОБА_1 , які підтвердили, що ОСОБА_2 виявляє ознаки тяжкого психічного розладу як «шизофренія, параноїдна форма, галюцинаторно-маячний синдром», проявляє ознаки небезпеки до свого життя, а тому потребує госпіталізації у примусовому порядку для лікування в стаціонарі в КНП «ЧОПЛ ЧОР».
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Частиною 2 ст. 28 Конституції України передбачено, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Згідно зі ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.
Нормою ст. 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров`я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово -психіатричної експертизи посмертно.
Відповідно до ч. 1, ч. 4 ст. 11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем-психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь-яку медичну спеціальність, інші особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених ст. 14 цього закону. Порядок примусової госпіталізації визначено ст. 16 цього ж Закону, в якій зазначено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.
Згідно з вимогами статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.
За приписами ст. 341 ЦПК України, заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин. Справа за заявою про госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов`язані з наданням психіатричної допомоги.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 342 ЦПК України, залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні, яке підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.
Положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» визначено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Європейський Суд з прав людини в справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року висловив думку, що для того, щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи: по-перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об`єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги; по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації; по-третє, захворювання повинно продовжуватись протягом періоду госпіталізації.
З наявних у справі матеріалів вбачається, що ОСОБА_2 має документальне підтвердження психічних проблем.
Крім того, комісія лікарів-психіатрів, яка оглядала ОСОБА_2 , надала свою медичну оцінку психічного стану останнього.
Висновок комісії лікарів-психіатрів містить певні посилання, які у сукупності з іншими встановленими обставинами справи дають суду підстави вважати, що у ОСОБА_2 наявний тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, в зв`язку з чим такий стан здоров`я вимагає невідкладної психіатричної допомоги в умовах стаціонару.
Таким чином, у суду не має сумнівів у подоланні презумпції психічного здоров`я, яка гарантована ОСОБА_2 положеннями ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки наявність розладу його психічного здоров`я повністю встановлена і доведена належними та допустимими доказами, які зібрані у справі.
Оцінюючи досліджені у справі докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про госпіталізацію особи ОСОБА_2 в заклад з надання психіатричної допомоги є обґрунтованими, доведеними, та підлягають задоволенню судом.
У відповідності до п. 9 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення необхідно допустити до негайного виконання.
Керуючись ст. 76, 81, 89, 95, 264-265, 339-342 ЦПК України, суд
постановив:
Задовольнити заяву директора комунального некомерційного підприємства «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» Косенкової І.В. та застосувати до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , примусову госпіталізацію в умовах психіатричного стаціонару КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» Черкаської обласної ради (м. Сміла вул. Павлова, буд. 46, код.02004841).
Рішення підлягає негайному виконанню, але може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя         А.М. Проценко,

присяжні:        Н.П. Кривошей,
О.В. Примак-Кулішова