ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 240/3716/25
адміністративне провадження № К/990/44642/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Соколова В.М.,
розглянув у письмовому провадженні як суд касаційної інстанції справу
за позовом  ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем, на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 (суддя Окис Т.О.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 (суддя-доповідач Боровицький О.А., судді: Ватаманюк Р.В., Курко О.П.),
УСТАНОВИВ:
1. Представник ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) - адвокат Дубок Сергій Миколайович (далі - представник позивача) - 13.02.2025 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_2 (далі - відповідач-1), військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач-2) про визнання протиправною бездіяльності щодо непроведення нарахування та виплати складових грошового забезпечення, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого станом на 01 січня календарного року, у якому проводяться такі виплати, та зобов`язання вчинити відповідні дії.
2. Ухвалою від 18.02.2025 Житомирський окружний адміністративний суд прийняв позовну заяву ОСОБА_1 до розгляду та відкрив провадження у справі.
3. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2025 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення строку звернення до суду з вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 із зазначенням поважних причин пропуску строку.
3.1. У цій ухвалі суд зазначив, що саме дата вручення позивачу грошового атестату є подією, з якою пов`язаний початок перебігу строку звернення до суду, проте позивач указаний документ не долучив до матеріалів справи та не вказав дату, коли з ним ознайомився, що перешкоджає суду встановити дотримання позивачем строку звернення до суду.
4. На виконання вимог ухвали від 17.04.2025 представник позивача подав заяву про поновлення строку на звернення до суду, у якій зазначив, що у відповідь на адвокатський запит відповідач-2 надіслав дублікат грошового атестату ОСОБА_1 , який не містить підпису позивача та не містить будь-яку іншу відмітку про його ознайомлення з цим документом у день звільнення.
5. Ухвалою від 05.06.2025 Житомирський окружний адміністративний суд у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовив, визнав неповажними причини пропуску строку звернення до суду та продовжив ОСОБА_1 строк для усунення визначених в ухвалі від 17.04.2025 недоліків на десять днів з дати отримання копії цієї ухвали.
6. Представник позивача звернувся до суду першої інстанції із заявою про поновлення строку на звернення до суду, у якій наголосив на тому, що, ураховуючи позицію Верховного Суду в постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23, а також беручи до увагу відсутність доказів про отримання позивачем грошового атестату при звільненні, відповідно, ознайомлення із його змістом у день виключення зі списків особового складу, початок перебігу тримісячного строку для звернення до суду, на переконання позивача, слід обраховувати з травня 2025 року, тобто з дня отримання копії грошового атестату на адвокатський запит.
7. Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 визнано неповажними причини пропуску строку звернення до суду, у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 залишено без розгляду.
8. Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 залишено без змін.
9. Залишаючи частину позовних вимоги без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що з урахуванням положень пункту 1 глави XIX «Прикінцеві положення» Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відлік строку звернення до суду з цим позовом розпочався 01.07.2023 та мав би сплинути 30.09.2023. Отже, у випадку подання позовної заяви з вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 до суду в строк до 30.09.2023, така могла бути визнана судом, що подана в межах визначеного законодавством строку звернення до суду.
9.1. Водночас суди попередніх інстанцій зауважили, що направлення позивачем до відповідача заяви та отримання від відповідача грошового атестату вже для підтвердження підстав поновлення строку звернення до суду не змінює моменту, з яким законодавство пов`язує початок перебігу строку звернення до суду, а свідчить лише про час, коли позивач виявив зацікавленість до стану своїх прав та почав вчиняти активні дії щодо реалізації своїх прав і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду, а фактично є штучно створеною новою часовою передумовою звернення з позовом до суду. 
9.2. Суди обох інстанцій наголосили на тому, що звільнившись з військової служби 19.03.2024, позивач лише 17.01.2025 звернувся з заявою до відповідача про виплату спірних сум. Тобто, майже через 10 місяців після звільнення позивач почав вчиняти активні дії щодо нарахування та виплати належного йому грошового забезпечення. До вказаної дати позивач не вчиняв дій щодо реалізації свого права на отримання зазначеної вище інформації щодо виплаченого грошового забезпечення.
10. Не погодившись із прийнятими судовими рішеннями, покликаючись на порушення норм процесуального права, представник позивача звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просив скасувати ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції в частині позовних вимог за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.
11. На обґрунтування касаційної скарги, з-поміж іншого, представник позивача зазначив, що про нараховані позивачу за час служби суми грошового забезпечення позивач дізнався у лютому 2025 року, отримавши лист-відповідь на свою заяву, а тому позов було надіслано в межах тримісячного строку звернення до суду.
11.1. Представник позивача наголосив, що грошовий атестат містить інформацію виключно про виплачене грошове забезпечення тільки за місяць, у якому видано такий грошовий атестат, та не містить інформації, яка дає можливість зрозуміти про порушене право, а саме: розмір прожиткового мінімуму, взятий до розрахунку, розмір тарифного коефіцієнту та тарифного розряду за посадою, розмір тарифного коефіцієнту за військовим званням. Отже, навіть отримавши грошовий атестат, позивач не дізнався та не міг дізнатися про порушене право, що є предметом спору, а тому відлік строку звернення до суду не може розпочинатися з моменту отримання грошового атестату.
12. Ухвалою Верховного Суду від 19.11.2025 Верховний Суд відкрив касаційне провадження з підстав перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, зокрема, положень пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) щодо підстав для залишення позову без розгляду в частині.
13. Відзиву на касаційну скаргу відповідачі не подали.
14. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд виходить із такого.
15. Частиною першою статті 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
16. Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
17. Отже, КАС України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
18. На стадії касаційного провадження спірним є питання дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, предметом якого є порушення відповідачем законодавства про оплату праці та невиплата позивачу грошового забезпечення в належному розмірі за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.
19. Верховний Суд у постанові від 25.04.2023 у справі №380/15245/22 сформував висновок щодо строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці військовослужбовців, відповідно до якого, вирішуючи питання про те, якою нормою закону слід керуватися при розгляді цієї справи, Суд, зважаючи на гарантування конституційного права на своєчасне одержання винагороди за працю та рівність усіх працівників у цьому праві, наголошує, що положення статті 233 КЗпП України в частині, що стосуються строку звернення до суду у справах, пов`язаних з недотриманням законодавства про оплату праці, мають перевагу в застосуванні перед частиною п`ятою статті 122 КАС України.
20. Відповідно до частини другої статті 233 КЗпП України (у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
21. Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено в такій редакції:
21.1. «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
21.2. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
22. З метою забезпечення єдності практики вирішення спорів у правовідносинах щодо застосування приписів статті 233 КЗпП України, судова палата з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду (далі - Судова палата) здійснила перегляд судового рішення у справі №460/21394/23.
22.1. У зазначеній постанові Судова палата дійшла висновку, що, якщо мають місце тривалі правові відносини, які виникли під час дії статті 233 КЗпП України, у редакції, що була чинною до 19.07.2022, та були припинені на момент чинності дії статті 233 КЗпП України, в редакції Закону №2352-ІХ, то у такому випадку правове регулювання здійснюється таким чином: правовідносини, які мають місце у період до 19.07.2022, підлягають правовому регулюванню згідно з положенням статті 233 КЗпП України (у попередній редакції); у період з 19.07.2022 підлягають застосуванню норми статті 233 КЗпП України (у редакції Закону №2352-ІХ).
23. З огляду на наведені висновки, правовідносини за період невиплати спірних сум грошового забезпечення, позовні вимоги за який залишені судами без розгляду, врегульовуються приписами статті 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-ІХ, яка була чинна в період спірних правовідносин.
24. Ураховуючи щомісячний характер нарахування та виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, правовідносини щодо невиплати сум грошового забезпечення позивача за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 регулюються приписами частини першої статті 233 КЗпП України, яка початок перебігу тримісячного строку для подання адміністративного позову пов`язує з днем, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
25. У зв`язку з цим помилковими є висновки судів попередніх інстанцій щодо застосування до спірних правовідносин за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 строку, передбаченого частиною другою статті 233 КЗпП України.
26. Більш того, дійшовши висновку щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами, суди попередніх інстанцій пов`язали початок обчислення тримісячного строку із закінченням дії карантину та моментом отримання грошового атестату.
27. У контексті зазначеного Верховний Суд зауважує, що для обчислення строку, передбаченого статтею 233 КЗпП України в редакції Закону №2352-IX, обставина завершення карантину підлягає обов`язковому врахуванню, проте ключовим для визначення початку відліку строку є день, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права (частина перша), або день отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні (частина друга).
28. Так, для правильного обчислення строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 суд апеляційної інстанції повинен був з`ясувати дати, з якими, зокрема, частина перша статті 233 КЗпП України пов`язує початок обчислення цього строку, а саме: день, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права щодо кожного місяця спірного періоду. 
29. Суд касаційної інстанції звертає увагу, що основним орієнтиром, який дозволив би однозначно визначати момент, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права на виплату належного йому розміру грошового забезпечення, є дата ознайомлення військовослужбовця з документом, що відображає фактичні суми нарахувань та виплат. Такий висновок узгоджується з висновками Судової палати у згаданій вище постанові від 21.03.2025 у справі №460/21394/23.
30. Чинне законодавство не передбачає форми такого документа та способу його доведення військовослужбовцю. Водночас такими документами можуть бути розрахункові листи, відомості про нараховане і виплачене грошове забезпечення, фінансові повідомлення або інші документи, які б розкривали зміст виплати грошового забезпечення (складові, їх розміри, утримання), які роботодавець зобов`язаний надати під час виплати грошового забезпечення та з яких працівник (військовослужбовець) може об`єктивно встановити розмір виплаченої йому суми, її складові та можливу неповноту виплат.
31. Саме з моменту ознайомлення з відповідним документом у військовослужбовця виникає реальна можливість і об`єктивна необхідність оцінити правильність здійснених нарахувань, виявити допущені порушення, що і буде усвідомленим сприйняттям особи наявності/відсутності порушеного права щодо належних виплат.
32. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство належить застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі. 
33. Проаналізувавши положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» і Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, Верховний Суд дійшов висновку, що спеціальне законодавство не встановлює обов`язку роботодавця інформувати військовослужбовця про суму нарахованого та виплаченого грошового забезпечення з розшифруванням за видами виплат. Саме тому, з огляду на відсутність такого регулювання у спеціальних нормах, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи загального трудового законодавства, які покладають на роботодавця відповідний обов`язок.
34. Так, положення статті 110 КЗпП України передбачають, що при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці:
а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат;
б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати;
в) сума заробітної плати, що належить до виплати. 
35. Обумовлений приписами цієї статті обов`язок роботодавця забезпечує працівнику визначеність у нарахованих і виплачених сумах та, у разі виникнення спірних ситуацій, сприяє своєчасному захисту його трудових прав.
36. Зазначений підхід узгоджується і з міжнародними стандартами. Норми національного законодавства (стаття 110 КЗпП України) повністю відповідають положенням статті 14 Конвенції про захист заробітної плати 1949 року (№95), ратифікованої Україною 04.08.1961, яка передбачає необхідність ужиття ефективних заходів для забезпечення інформування працівників у належний і зрозумілий спосіб, зокрема,
(b) під час кожної виплати заробітної плати - про відомості щодо їхньої заробітної плати за відповідний період оплати праці, якщо такі відомості можуть змінюватися.
37. У розвиток положень Конвенції 95 Комітет експертів із застосування конвенцій та рекомендацій CEACR (МОП) сформував Рекомендацію щодо захисту заробітної плати 1949 року (№85), пункт 7 розділу IV якої конкретизує, що працівників слід інформувати під час кожної виплати заробітної плати про такі відомості, які стосуються відповідного періоду виплати та можуть зазнавати змін: 
(a) валова сума нарахованої заробітної плати;
(b) усі відрахування, які були здійснені, із зазначенням підстав та їхнього розміру;
(c) чиста сума заробітної плати, що підлягає виплаті.
38. Отже, як норми національного законодавства, так і міжнародні стандарти покладають на роботодавця чіткий обов`язок забезпечити працівникові повну, своєчасну та зрозумілу інформацію про склад, розмір і підстави нарахування та виплати заробітної плати. 
39. Як зазначалося, законодавство не встановлює форму інформування роботодавцем працівника про складові нарахованих і виплачених сум заробітної плати, а тому суд, при вирішенні питання дотримання строку звернення до суду, повинен, крім іншого, з`ясовувати таку форму повідомлення, що буде відповідати дотриманню принципу офіційності в адміністративному судочинстві.
40. Таким чином, для встановлення дат, з якими частина перша статті 233 КЗпП України пов`язує початок обчислення строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023, суд повинен з`ясувати, чи виконав відповідач передбачений статтею 110 КЗпП України обов`язок щодо позивача (якщо так, то в якій формі), та коли позивач набув документально підтвердженої інформації про обсяг і характер виплачених йому сум грошового забезпечення за кожен місяць зазначеного періоду. 
41. У контексті обсягу змісту грошового атестату Суд звертає увагу, що за приписами пункту 11.1 Правил організації фінансового забезпечення військових частин, установ, організацій Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (додаток до наказу Міністерства оборони України від 22.05.2017 №280 (у редакції наказу Міністерства оборони України від 22.04.2021 №104) грошовий атестат видається військовослужбовцю військовою частиною, в якій він перебуває на грошовому забезпеченні, зокрема, у випадку вибуття до нового місця служби (навчання) з виключенням зі списків особового складу військової частини.
42. Форма грошового атестата встановлена додатком 16 Правил та передбачає відображення в атестаті всіх складових грошового забезпечення військовослужбовця, які йому нараховані та виплачені у день виключення зі списків особового складу військової частини.
43. Отже, грошовий атестат за своєю правовою природою є документом про остаточний розрахунок військової частини з військовослужбовцем у день його виключення зі списків особового складу військової частини та підтверджує виплату належних йому складових грошового забезпечення саме на цей день, водночас грошовий атестат не містить інформацію про нараховані та виплачені суми грошового забезпечення з розшифровкою за його складовими за минулі періоди служби.
44. Як убачається зі змісту грошового атестата від 19.03.2024 (а.с. 39), цей документ відображає суми складових грошового забезпечення ОСОБА_1 , фактично виплачені йому станом на 19.03.2024, однак не містить жодних відомостей про нарахування та виплату грошового забезпечення з розшифровкою його складових за період з 19.07.2022 по 19.05.2023.
45. Отже, отримання грошового атестату не забезпечувало позивачу можливості отримати повну, достовірну та зрозумілу інформацію про склад і розмір грошового забезпечення за зазначений період, у зв`язку з чим позивач об`єктивно не міг на підставі цього документа дізнатися про можливе порушення свого права на грошове забезпечення за відповідний попередній період.
46. Викладене в сукупності дає підстави для висновку про недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення процесуального питання, у зв`язку з чим суди попередніх інстанцій дійшли передчасного висновку про недотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами за період з 19.07.2022 по 19.05.2023 та, як наслідок, залишення цих вимог без розгляду на підставі частини третьої статті 123 КАС України.
47. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
48. Підсумовуючи, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування ухвали суду першої інстанції та за наслідками її перегляду постанови суду апеляційної інстанції про залишення без розгляду позовної заяви та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
49. Ураховуючи результат касаційного розгляду, витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
50. Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Дубком Сергієм Миколайовичем, задовольнити.
2. Ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 30.06.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2025 скасувати.
3. Справу №240/3716/25 направити для продовження розгляду до Житомирського окружного адміністративного суду.
4. Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не оскаржується.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко
Судді: О.В. Кашпур
В.М. Соколов