ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/11217/24 пров. № А/857/213/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,
суддів Гудима Л.Я., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування протиправним і скасування наказу,

суддя у І інстанції Ланкевич А.З., 
час ухвалення судового рішення не зазначено,
місце ухвалення судового рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення 02 вересня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправним та скасувати з часу видачі пункт 3 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) від 08.04.2024 №225 “Про підсумки службового розслідування” у частині оголошення йому дисциплінарного стягнення – суворої догани. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.09.2024 у справі №380/11217/24, ухваленим у порядку письмового провадження, позов було задоволено.
При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у відповідача були відсутні підстави для призначення службового розслідування стосовно позивача на підставі анонімного повідомлення. Тому оспорюваний наказ від 08.04.2024 року №225 “Про підсумки службового розслідування” у частині, що стосується позивача, є протиправним та підлягає скасуванню. 
У апеляційній скарзі ВЧ НОМЕР_1 просила скасувати вказане рішення суду першої інстанції та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі. 
Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що підставою для призначення службового розслідування став наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2024 №172. Суд першої інстанції помилково зазначив, що підставою для призначення службового розслідування слугувало анонімне повідомлення, яке надійшло на адресу командира Військової частини НОМЕР_1 .
Наполягає на тому, що анонімним повідомленням вважається повідомлення, автор якого зумисно приховує свої дані. У вказаному ж випадку повідомлення про вчинення правопорушення містило адресата, та усі дані щодо нього, яким був військовослужбовець. 
Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.03.2024 №172 щодо призначення службового розслідування не стосувався саме позивача, а мав на меті встановити обставини, що призвели до порушення військової дисципліни за участі офіцерського складу по роботі з особовим складом із застосуванням нестатутних заходів впливу щодо підлеглого особового складу.
За підсумками службового розслідування було притягнуто до відповідальності низку військових посадових осіб за порушення службових обов`язків, однак суд першої інстанції належної оцінки вказаним обставинам не надав.
Окрім цього, судом першої інстанції не було забезпечено надсилання до військової частини матеріалів позову, що позбавило відповідача права на подання відзиву та можливості скористатися іншими процесуальними правами. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.
Як безспірно встановлено судом першої інстанції та слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 26.02.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у ВЧ НОМЕР_1 . 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 16.03.2024 №172 полковника ОСОБА_2 з метою встановлення причин та обставин, що могли б сприяти порушенню військової дисципліни, було призначено службове розслідування. За змістом вказаного наказу на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 надійшла інформація щодо ймовірного вчинення правопорушення, що мало місце у 2 стрілецькому батальйоні, за участі офіцерського складу по роботі з особовим складом, пов`язаного із застосуванням нестатутних заходів випливу щодо підлеглого особового складу. Проведення службового розслідування доручено заступнику командира частини зі служби підполковнику ОСОБА_3 .
28.03.2024 командиром ВЧ НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 було затверджено висновок службового розслідування щодо участі офіцерського складу по роботі з особовим складом, пов`язаній із застосуванням нестатутних заходів впливу до підлеглого особового складу. 
За результатами службового розслідування запропоновано, зокрема, за порушення положень частини 1 статті 115 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступнику командира 3 стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 60) по роботі з особовим складом НОМЕР_4 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів у званні старший лейтенант), старшому лейтенанту ОСОБА_4 оголосити сувору догану.
08.04.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 видано наказ №225 “Про підсумки службового розслідування”. 
Згідно із пунктом 3 вказаного наказу за порушення положень частини 1 статті 115 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України заступнику командира 3 стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 60) по роботі з особовим складом НОМЕР_4 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів у званні старший лейтенант) старшому лейтенанту ОСОБА_4 оголошено сувору догану.
Відповідно до мотивувальної частини вказаного наказу у ході проведеного службового розслідування було встановлено нанесення тілесних ушкоджень заступником командира 3 стрілецької роти (з охорони та оборони важливих державних об`єктів №№ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , 60) по роботі з особовим складом НОМЕР_4 стрілецького батальйону (з охорони та оборони важливих державних об`єктів) старшим лейтенантом ОСОБА_5 помічнику гранатометника 2 відділення 1 стрілецького взводу стрілецької роти (резервної) НОМЕР_5 стрілецького батальйону (з КЕОП та ОГП) солдату ОСОБА_6 , що підтверджується поясненнями майора ОСОБА_7 , старшого лейтенанта ОСОБА_8 , молодшого сержанта ОСОБА_9 , солдата ОСОБА_10 та іншими матеріалами.
Окрім того, 15.04.2024 за фактом можливого вчинення військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 старшим лейтенантом ОСОБА_11 щодо солдата ОСОБА_12 перевищення влади чи службових повноважень в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці було зареєстровано кримінальне провадження №42024072210000164 .
ОСОБА_1 не погодився із правомірністю наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 08.04.2024 №225 “Про підсумки службового розслідування” у частині оголошення йому дисциплінарного стягнення та звернувся до адміністративного суду з позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За правилами частини 5 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не може розглядати позовні вимоги та підстави позову, що не були заявлені в суді першої інстанції.
Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 24.02.2022 р. №2102-IX, в Україні у зв`язку з військовою агресією російською федерації із 05 год 30 хв 24.02.2022 введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався і триває дотепер. 
Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV був затверджений Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут внутрішньої служби).
Відповідно до Вступу Статуту внутрішньої служби його дія поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Згідно із статтею 3 Статуту внутрішньої служби військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються законами України, положеннями про проходження військової служби відповідними категоріями військовослужбовців, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
За приписами статті 11 вказаного Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки:
свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок;
бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим;
беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини;
постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України;
знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно;
дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України;
поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості;
бути пильним, суворо зберігати державну таємницю;
вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання;
виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни;
додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
У відповідності до статті 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Згідно із приписами статті 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Як передбачено частиною 1 статті 49 Статуту внутрішньої служби, військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.
За приписами частини 1 статті 115 Статуту внутрішньої служби заступник командира роти з морально-психологічного забезпечення в мирний і воєнний час відповідає за організацію і проведення заходів з морально-психологічного забезпечення, за військову дисципліну, морально-психологічний стан, за морально-психологічне забезпечення бойової готовності, бойової підготовки, бойових завдань, повсякденної діяльності особового складу роти, за національно-патріотичну підготовку та інформаційну роботу, організацію дозвілля військовослужбовців роти, їх соціальний захист.
Законом України від 24.03.1999 № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут).
Відповідно до преамбули Дисциплінарного статуту він визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.
Положення Статуту поширюються на громадян, звільнених з військової служби у відставку або у запас з правом носіння військової форми одягу, під час носіння ними військової форми одягу.
Дія цього Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями.
Згідно із статтею 1 Дисциплінарного статуту військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України. 
Частиною 1 статті 5 вказаного Статуту передбачено, що за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" (частина 3 статті 5 Дисциплінарного статуту).
За приписами статті 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
Усі дисциплінарні стягнення, крім пониження у військовому званні, пониження в посаді, звільнення з військової служби за службовою невідповідністю, накладені на військовослужбовців і не зняті до дня звільнення їх у запас чи відставку, вважаються знятими з дня виключення військовослужбовця із списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення:
а) зауваження;
б) догана;
в) сувора догана;
г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти);
ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби);
д) пониження в посаді;
е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу);
є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу);
ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
За частиною 1 статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.04.2020 №347, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 28.05.2020 за № 473/34756, було затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній гвардії України (далі – Порядок №347), який визначає підстави, порядок проведення службових розслідувань стосовно військовослужбовців Національної гвардії України, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, оформлення результатів службового розслідування та прийняття за ними рішення, права та обов`язки посадових осіб під час проведення службових розслідувань. 
Підстави та предмет проведення службового розслідування регламентовано розділом ІІ вказаного Порядку.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку №347 службове розслідування проводиться в разі:
невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, вимог законодавства, наказів начальників (керівників) чи інших розпорядчих документів;
неправомірного застосування військовослужбовцем заходів фізичного впливу, спеціальних засобів, вогнепальної зброї, озброєння та бойової техніки;
порушення правил несення вартової або внутрішньої служб;
розголошення змісту або втрати службових документів;
установлення фактів дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовних або інших ознак, а також сексуальних домагань;
установлення фактів завдання шкоди державі;
зникнення безвісти або захоплення в полон військовослужбовця. 
Згідно із пунктом 2 розділу ІІ Порядку №347 службове розслідування призначається командиром (начальником) і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини військовослужбовця.
Як передбачено у пункті 3 розділу ІІ Порядку №347, підставою для проведення службового розслідування є належним чином письмово оформлений наказ уповноваженого на те командира (начальника).
Разом із тим, відповідно до приписів пункту 4 розділу ІІ Порядку №347 службове розслідування не призначається:
у разі надходження анонімних повідомлень, крім анонімних повідомлень, що містять відомості про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції», якщо наведена в них інформація стосується конкретної особи, містить конкретні дані, які можуть бути перевірені;
якщо причини та умови, що сприяли вчиненню правопорушення, ступінь вини, розмір завданої шкоди та інші обставини встановлено під час проведення інспектування, інвентаризації, аудиту, досудового розслідування, а також за рішенням суду.
На переконання апеляційного суду, слід погодитися із судом першої інстанції у тому, що системний аналіз наведених правових норм свідчить про те, що військовослужбовець може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності лише при наявності у його діях складу дисциплінарного проступку, встановленого за результатами службового розслідування, що проведене з дотриманням вимог Дисциплінарного статуту і Порядку №347.
Водночас на підставі дослідження матеріалів справи апеляційний суд вважає очевидним, що службове розслідування, за наслідками якого на позивача було накладене дисциплінарне стягнення у вигляді суворої догани оспорюваним наказом командира ВЧ від 08.04.2024 року №225, було призначене наказом відповідача від 16.03.2024 року №172 на підставі анонімного повідомлення, що надійшло на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 .
При цьому апеляційний суд наголошує на тому, що події, про які йдеться у висновку службового розслідування, мали місце 25.10.2023 року, а повідомлення від невстановленої особи командиру ВЧ НОМЕР_1 надійшло 16.03.2024.
Окрім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що солдат ОСОБА_13 з відповідним рапортом щодо застосування до нього позивачем протиправного насильства до командування ВЧ НОМЕР_1 не звертався. 
Відтак, з урахуванням приписів пункту 4 розділу ІІ Порядку №347 за таких обстави передбачених підстав для проведення службового розслідування у відповідача не було
Оцінюючи доводи апелянта щодо незабезпечення йому судом першої інстанції права на подання відзиву на апеляційну скаргу через ненадіслання матеріалів позову, апеляційний суд звертає увагу на те, що копію ухвали від 29.05.2024 про відкриття спрощеного позовного провадження у справі з копією позовної заяви та додатків до неї було доставлено через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему до електронного кабінету відповідача 30.05.2024 о 15:20 год, однак жодних заяв по суті справи на адресу суду першої інстанції від відповідача не надходило.
Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2024 року у справі №380/11217/24 – без змін. 

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	В. Я. Качмар