ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 травня 2026 року
м. Київ

справа № 727/12208/23
провадження № 61-13317св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовича на постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Половінкіної Н. Ю., Височанської Н. К., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання батьківства.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_3 , про що відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Чернівці Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - ВДРАЦС) видав свідоцтво про народження серії 
НОМЕР_1 .

Позивач указувала, що не перебувала у шлюбі, запис про батька дитини 
у Книзі реєстрації народжень проведено на підставі частини першої статті 135 СК України.

Біологічним батьком дитини є ОСОБА_2 , проте він не визнає свого батьківства стосовно дитини та після народження дитини відмовився звернутися в орган ДРАЦС із відповідною заявою щодо визначення походження дитини від нього.

Посилалася на те, що її з ОСОБА_2 понад 10 років поєднували особисті відносини, про які знали її батьки, спільні знайомі, судді та працівники Господарського суду Чернівецької області, де обоє працювали. ОСОБА_2 не приховував стосунків, часто приходив до неї додому, дарував коштовні подарунки та обіцяв одружитись.

ОСОБА_2 неодноразово розповідав про наміри розлучитися 
з дружиною, на підтвердження чого надав їй підписану власноруч позовну заяву про розірвання шлюбу.

Однак після повідомлення про вагітність ОСОБА_2 у категоричній формі наполягав на перериванні вагітності.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила: визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , матір`ю якої вона є; виключити з актового запису № 972 про народження ОСОБА_3 , складеного 08 липня 2023 року ВДРАЦС, відомості у графі «батьки» про ОСОБА_4 , громадянство України, як батька дитини; внести зміни до актового запису № 972 про народження ОСОБА_3 , складеного 08 липня 2023 року ВДРАЦС, у графі «батьки», зазначивши відомості про батька: ОСОБА_2 , громадянство України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 11 жовтня 
2024 року залучено ВДРАЦС до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст судових рішень першої і апеляційної інстанцій

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 березня 
2025 року позов задоволено.

Визнано ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виключено з актового запису № 972 про народження 
ОСОБА_5 , складеного 08 липня 2023 року ВДРАЦС,відомості про батька 
в графі «батьки»: ОСОБА_6 , громадянство України, здійсненого на підставі статті 135 СК України (зі слів матері ОСОБА_1 ), та внесено зміни до актового запису № 972 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 , складеного 08 липня 2023 року ВДРАЦС,записано в графі «батьки» батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , громадянство України. Виконання рішення суду в цій частині покладено на ВДРАЦС.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на висновок судової молекулярно-генетичної експертизи, проведеної експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 
Бено Ю. Й., від 17 червня 2024 року № СЕ-19/114-24/2023-БД, відповідно до якого ймовірність батьківства ОСОБА_2 щодо малолітньої 
ОСОБА_3 становить 99,99 %.

Водночас суд першої інстанції відхилив доводи ОСОБА_2 про порушення Правил проведення судово-медичних експертиз (досліджень), зокрема щодо відправки до експертної установи відібраних зразків, зазначивши, що при пакуванні відібраних у дорослих і дитини зразків букального епітелію та крові від ОСОБА_2 не надходило жодних зауважень, про що він особисто розписався в журналі експертної установи.

Суд першої інстанції встановив, що зразки букального епітелію і крові надійшли експертам в упакованому стані, без порушень цілісності паперових згортків.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 березня 
2025 року змінено в мотивувальній частині та викладено її в редакції постанови апеляційного суду.

В іншій частині рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 
07 березня 2025 року залишено без змін.

Змінюючи мотивувальну частину рішення суду першої інстанції, апеляційний суд визнав висновок експерта від 17 червня 2024 року 
№ СЕ-19/114-24/2032-БД таким, що викликає сумніви в його правильності 
у зв`язку з істотним порушенням процесуальних норм, які регламентують порядок проведення експертизи, та призначив повторну судово молекулярно-генетичну експертизу. Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд зробив висновок про наявність підстав для застосування наслідків ухилення ОСОБА_2 від участі у проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи, передбачених статтею 109 ЦПК України, за обставин вчинення ОСОБА_2 умисних дій з ухилення від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 червня 2025 року із змінами, внесеними ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 липня 2025 року та ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 серпня 2025 року, яка не була проведена через неявку ОСОБА_2 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України 11 серпня 2025 року для відбору зразків букального епітелію для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, про яку ОСОБА_2 був повідомлений завчасно 
18 липня 2025 року, внаслідок чого неможливо встановити наявність або відсутність кровного споріднення між ОСОБА_2 і малолітньою ОСОБА_3 , яке має значення для сторін ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , обізнаності ОСОБА_2 про наслідки ухилення від участі в експертизі, враховуючи насамперед інтереси дитини, і той факт, що справа перебуває 
у провадженні суду з листопада 2023 року, встановити факт наявності кровного споріднення між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , матір`ю якої 
є ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 є біологічним батьком ОСОБА_3 , для з`ясування яких була призначена експертиза.

Суд вказав, що саме лише посилання ОСОБА_2 на листок непрацездатності № 18241525-2033786449-1, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка № 1» Чернівецької міської ради, не є поважною причиною для нез`явлення до експертної установи для відібрання біологічних зразків. У матеріалах справи немає відомостей про режим лікування, який призначений хворому ОСОБА_2 : стаціонарний, амбулаторний, постільний, домашній, санаторний, вільний тощо. 
ОСОБА_2 не надав доказів здійснення 11 серпня 2025 року повідомлення Чернівецького апеляційного суду та експертної установи про поважність причин неприбуття до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для відібрання зразків.

Оцінивши процесуальну поведінку ОСОБА_2 з точки зору дотримання ним критерію добросовісності використання процесуальних прав, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 умисно ухилився від проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, призначеної за клопотанням 
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 для встановлення наявності або відсутності кровного споріднення між ОСОБА_2 і малолітньою ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його дії спрямовані не на захист порушеного права, а на затягування судового розгляду, на свідоме розуміння неможливості проведення судової молекулярно-генетичної експертизи без його участі у відборі зразків букального епітелію, що порушує принцип рівності сторін та йде в розріз з інтересами малолітньої дитини.

З огляду на доведеність кровного споріднення між ОСОБА_2 
і ОСОБА_3 , матір`ю якої є ОСОБА_1 , суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

23 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кравець Р. Ю. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, з урахуванням нової редакції, просить скасувати постанову Чернівецького апеляційного суду від 
25 вересня 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що постанова апеляційного суду є такою, що ґрунтується на недопустимих доказах, що унеможливило об`єктивне та всебічне з`ясування обставин справи. Вказує, що висновок експерта від 
17 червня 2024 року № СЕ-19/114-24/2032-БД, зроблений за результатом проведення молекулярно-генетичної експертизи, викликає сумніви в його правильності, пов`язані з наявністю істотних порушень процесуальних норм, які регламентують порядок проведення експертизи, що встановив апеляційний суд, а тому цей висновок не може слугувати належним доказом на підтвердження кровного споріднення між ОСОБА_2 і малолітньою ОСОБА_3 . Апеляційний суд, застосувавши наслідки ухилення від участі 
в експертизі, передбаченні статтею 109 ЦПК України, вказав на доведеність кровного споріднення між відповідачем і донькою позивача саме на підставі зазначеного експертного висновку, достовірність якого він сам поставив під сумнів. Позивач не надала жодних доказів на підтвердження інформації, викладеної в позовній заяві. 

Заявник вказує, що з поважних причин, через погіршення стану здоров`я, відповідач 11 серпня 2025 року засобами електронної пошти надіслав до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України клопотання щодо неможливості прибуття у призначений час для відібрання зразків, необхідних для проведення експертизи. На підтвердження поважності причин неприбуття до експертної установи відповідач надіслав до Чернівецького апеляційного суду листок непрацездатності. Проте такі обставини апеляційний суд визнав неповажною причиною, оскільки 
у матеріалах справи немає відомостей про режим лікування, який призначений хворому. Заявник звертає увагу на те, що незалежно від форми лікування відповідача відсутність у листку непрацездатності відомостей щодо режиму лікування не може спростувати ні сам факт лікування, ні факт наявності вад здоров`я відповідача. Надання оцінки стану здоров`я відповідача не є прерогативою суду, оскільки суд не є спеціалізованою установою в медичній сфері. Застосовуючи до відповідача правові наслідки, передбачені статтею 109 ЦПК України, апеляційний суд не навів жодного обґрунтування щодо того, яким чином було встановлено саме факт умисного ухилення ОСОБА_2 від участі в експертному дослідженні. Дії відповідача, а саме заявлення клопотання про призначення повторної експертизи та прибуття відповідача до експертної установи для відібрання зразків під час розгляду справи судом першої інстанції, свідчать про відсутність умисного ухилення від проходження експертизи.

Доводи інших учасників справи

У грудні 2025 року ОСОБА_1 надіслала до Верховного Суду відзив, який зареєстрований судом 16 грудня 2025 року за № 38136/0/220-25.

Верховний Суд установив, що до відзиву на касаційну скаргу від 16 грудня 2025 року № 38136/0/220-25 ОСОБА_1 не додала доказів направлення його копії іншому учаснику справи.

Такі дії позивача не є виконанням вимог процесуального законодавства щодо належного направлення копій відзиву та додаткових пояснень іншим учасникам справи для ознайомлення.

Відповідно до частини четвертої статті 178 ЦПК України копія відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи повинна бути надіслана (надана) одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду.

До відзиву додаються документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи (частина п`ята статті 178, частина четверта статті 395 ЦПК України).

Суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду (частина четверта статті 183 ЦПК України).

Враховуючи, що доказів надсилання копії відзиву на касаційну скаргу від 
16 грудня 2025 року № 38136/0/220-25 іншому учаснику справи немає, цей відзив підлягає поверненню ОСОБА_1 без розгляду.

08 грудня 2025 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу (№ 38795/0/220-25 від 22 грудня 2025 року), у якому просить у задоволенні касаційної скарги відмовити, а рішення Чернівецького апеляційного суду від 07 березня 2025 року та постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2025 року залишити без змін. До відзиву ОСОБА_1 додала докази його направлення іншому учаснику справи.

Відзив мотивований тим, що ОСОБА_2 у будь-який спосіб неодноразово уникав участі в судовій молекулярно-генетичній експертизі та відібранні біологічних зразків для її проведення. Вказує, що заявник не зазначив, яким чином було порушено чи обмежено його право за умови відібрання спеціалістом зразків букального епітелію не тільки у дитини, 
а й у двох батьків. Звертає увагу, що на пропозицію апеляційного суду про проведення повторної експертизи, за умови існування поважних причин його неявки до експертної установи, ОСОБА_2 однозначно відмовився. 
А тому апеляційний суд правильно застосував до відповідача наслідки ухилення учасника справи від участі в експертизі, передбачені статтею 109 ЦПК України. ОСОБА_1 звертає увагу на зловживання відповідачем процесуальними правами та його намір затягнути розгляд справи, оскільки 
з набранням рішенням у цій справі законної сили пов`язаний розгляд скарги 
в Раді суддів України і Вищій раді правосуддя.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Шевченківського районного суду м. Чернівців.

Зупинено виконання рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці 
від 07 березня 2025 року та постанови Чернівецького апеляційного суду 
від 25 вересня 2025 року в частині стягнення судового збору, а в іншій частині зупинено дію до закінчення перегляду справи в касаційному порядку.

01 січня 2026 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини справи

ВДРАЦСвидав свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 .

З актового запису № 972 про народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , складеного 08 липня 2023 року ВДРАЦС, відомо, що відомостіпро батька 
у графі «батьки», а саме: ОСОБА_4 , громадянство України, здійснено на підставі статті 135 СК України (зі слів матері ОСОБА_1 ).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 січня 2024 року 
у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 11 березня 2024 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 січня 2024 року змінено щодо порядку проведення експертизи, доповнено порядком відібрання зразків.

Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи, проведеної експертом Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Бено Ю. Й., від 17 червня 2024 року 
№ СЕ-19/114-24/2023-БД ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність збігу становить 99,99 %.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 04 червня 2025 року за клопотанням ОСОБА_2 у справі призначено повторну судову молекулярно-генетичну експертизу.

Судовий експерт Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Безкоровайний А. О. до апеляційного суду направив клопотання від 10 липня 2025 року 
№ СЕ-19/114-25/14258-БД/Кл-2 про скерування у період з 10 до 11 год 
11 серпня 2025 року до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України ОСОБА_2. для відбору зразків букального епітелію для проведення судової молекулярно-генетичної експертизи та інформування ОСОБА_1 про дату, час і місце проведення відбору зразків.

Згідно з довідкою Чернівецького апеляційного суду, документ в електронному вигляді - супровідний лист, а також клопотання експерта надіслано
ОСОБА_2 на його електронну адресу та отримано 18 липня 2025 року.

Згідно з повідомленням судового експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Безкоровайного А. О. від 
12 серпня 2025 року № СЕ-19/114-25/14258-БД 11 серпня 2025 року до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України з`явилась ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_2 до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України не з`явився, що унеможливило відібрання зразків букального епітелію для проведення молекулярно-генетичної експертизи. Виходячи з наведеного, повідомлено про неможливість проведення експертизи.

До матеріалів справи приєднано листок непрацездатності 
№ 18241525-2033786449-1, виданий Комунальним некомерційним підприємством «Міська поліклініка №1» Чернівецької міської ради, за яким страхувальником є Господарський суд Чернівецької області, дата відкриття 
11 серпня 2025 року, дата закриття 15 серпня 2025 року.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Надаючи оцінку заявленим вимогам, колегія суддів враховує таке.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 
СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька 
і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Нормами статей 125, 126, 135 СК України врегульовано питання про визначення походження дитини, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 2) за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають 
у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства 
є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини 
у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, 
а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтересів імовірного біологічного батька.

У контексті доводів касаційної скарги щодо відсутності належних доказів для визнання батьківства відповідача Верховний Суд зазначає, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування у цій категорії справ. Доказами у справі про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні відомості, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. За загальним правилом визнання батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливе за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Підставою для категоричного висновку для визначення батьківства 
в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Указане відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц, (провадження 
№ 61-6030св18), на яку посилається заявник у касаційній скарзі.

Висновок експертизи з питання походження дитини є одним з основних доказів, який має бути оцінений судом у сукупності з іншими доказами 
у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 444/526/18 (провадження № 61-7126св22), від 
08 березня 2023 року у справі № 205/5698/21 (провадження № 61-564св23).

У постанові Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що «висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини 
і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства».

Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору 
про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини 
з імовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест 
є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» («Калачова проти російської федерації», Kalacheva v. russia, № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність 
або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному 
та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази 
не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність
і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним
у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, яка переглядається, за клопотанням представника позивача ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівців від 02 січня 2024 року 
призначено судову молекулярно-генетичну експертизу.

Згідно з висновком судової молекулярно-генетичної експертизи експерта Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Бено Ю. Й. від 17 червня 2024 року № СЕ-19/114-24/2023-БД 
ОСОБА_2 може бути біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність цієї події становить 99,99 %.

Отже, з урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову 
ОСОБА_1 та визнання ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3 .

При цьому встановивши, що зразки букального епітелію і крові надійшли експертам в упакованому стані без порушень цілісності паперових згортків; загальний вигляд конвертів із зразками букального епітелію та крові батьків 
і їх дитини від 10 квітня 2024 року і зображення 2.1, 2.2, 2.5, 2.6, 2,7 ілюстрованої таблиці висновку експерта від 17 червня 2024 року 
№ СЕ-19/114-24/2032-БД ідентичні, суд першої інстанції обґрунтовано визнав дотримання порядку призначення судової молекулярно-генетичної експертизи та дотримання експертом порядку проведення цієї експертизи.

У зв`язку із тим, що експертиза у справі була призначена і проведена 
з дотриманням порядку, у суду апеляційної інстанції не було підстав для призначення у справі повторної молекулярно-генетичної експертизи, а тому застосування апеляційним судом наслідків ухилення ОСОБА_2 від участі у проведенні цієї експертизи є неправильним.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував законне та обґрунтоване рішення суду першої інстанції, яке відповідало вимогам закону, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково 
і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, постанова Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2025 року - скасуванню, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 07 березня 2025 року -залишенню в силі.

Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови суду апеляційної інстанції та залишення в силі рішення суду першої інстанції, яким позов задоволено, що у свою чергу не вплинуло на обсяг вирішених позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України касаційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відзив на касаційну скаргу від 16 грудня 2025 року № 38136/0/220-25 повернути без розгляду.

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравця Ростислава Юрійовичазадовольнити частково.

Постанову Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2025 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Чернівців від 
07 березня 2025 року залишити в силі.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції скасована постанова Чернівецького апеляційного суду від 25 вересня 2025 рокувтрачає законну силу та подальшому виконанню не підлягає.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська     	
Судді: 	А. Ю. Зайцев    	
	Є. В. Коротенко    	
	В. М. Коротун     	
	М. Ю. Тітов