УХВАЛА

05 травня 2026 року 
м. Київ
cправа № 908/3228/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Кондратової І. Д. - головуючої, суддів - Вронської Г. О., Кролевець О. А., 

розглянув касаційну скаргу Концерну "Міські теплові мережі"

на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.12.2025 
(суддя Федько О. А.)
та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026
(головуючий - Соп`яненко О.Ю., судді: Мартинюк С. В., Фещенко Ю.В.)

у справі за позовом Концерну "Міські теплові мережі" 
до Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7"
про стягнення 226 950,68 грн, 
ВСТАНОВИВ:
1. У жовтні 2025 року Концерн "Міські теплові мережі" звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом до Комунального підприємства "Виробниче ремонтно-експлуатаційне житлове об`єднання № 7" про стягнення 226 950,68 грн заборгованості за надані послуги з теплопостачання у період з 01.11.2021 по 31.05.2024 в рамках індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії № 77202981 від 01.11.2021.
2. 24.12.2025 Господарський суд Запорізької області ухвалив рішення, яке залишене без змін постановою Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026, яким у задоволенні позову відмовив повністю.
3. Суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погодився суд апеляційної інстанції, що позивач не надав суду достатніх і належних доказів на обґрунтування вимоги про стягнення з балансоутримувача вартості теплової енергії за нежитлове приміщення, яке перебувало у нього на балансі; наявні у справі докази не підтверджують, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії у приміщенні № 15 на вул. Тенісна, 23 у місті Запоріжжі; відповідач не є власником приміщення № 15 у підвалі будинку № 23 по вул. Тенісна в Запоріжжі, не користується теплопостачанням для власних потреб і не має повноважень укладати договори на комунальні послуги, тому він не вважається споживачем послуги з постачання теплової енергії.
4. 27.04.2025 позивач надіслав до Верховного Суду через підсистему "Електронний суд" касаційну скаргу, в якій просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
5. Верховний Суд перевірив форму і зміст касаційної скарги та дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких мотивів.
6. Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
7. Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 2 ГПК України, одним з основних засад (принципів) господарського судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження у визначених законом випадках.
8. Частина сьома статті 12 ГПК України визначає, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
9. Позов у зазначеній справі подано у 2025 році. При цьому, статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2025 встановлено у розмірі 3 028,00 грн.
10. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
11. Згідно з пунктом 1 частини п`ятої статті 12 ГПК України справа, що розглядається, є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (100 х 3 028,00 грн = 302 800,00 грн).
12. Так, відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 цього Кодексу, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
13. Скаржник у касаційній скарзі зазначає, що суди попередніх інстанцій неправильно встановили фактичні обставини справи, не застосували норми законодавства, які б мали бути застосовані до спірних правовідносин, не надали належної оцінки долученим до матеріалів справи доказів, що призвело до неправильного ухвалення рішення.
14. Натомість, Суд звертає увагу, що норма пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України передбачає виключні випадки, за умови доведення скаржником їх наявності, посиланням на відповідні обставини, судове рішення у малозначних справах може бути предметом касаційного оскарження.
15. Скаржник у касаційній скарзі не зазначає жодних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів "а" - "г" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.
16. Верховний Суд вивчив та проаналізував зміст оскаржуваних судових рішень, а також матеріали поданої касаційної скарги, не вбачає підстав для прийняття до розгляду касаційної скарги, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК, тому дійшов висновку, що скаржник не дотримав умову допуску справи до касаційного оскарження, у якій предметом позову є стягнення 226 950,68 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
17. При цьому, Верховний Суд звертає увагу, що учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України випадки є винятком із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип "правової визначеності" буде порушено.
18. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
19. Зважаючи на те, що скаржник не зазначив підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 287 ГПК України, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою позивача згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись нормами статті 234, пункту 2 частини третьої статті 287, пункту 1 частини першої статті 293 ГПК України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі № 908/3228/25 за касаційною скаргою Концерну "Міські теплові мережі" на рішення Господарського суду Запорізької області від 24.12.2025 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 24.03.2026.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Головуюча І. Кондратова

Судді Г. Вронська

О. Кролевець