УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/6962/26 Головуючий у 1-й інст. Костенко С. М. 
Номер провадження №33/4805/1075/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Рябенька Т. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року м.Житомир

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду Рябенька Т.С., за участі секретаря Хрус С.А., особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , адвоката Михальчук Катерини Олегівни, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу захисника Михальчук К.О. на постанову Богунського районного суду м.Житомира від 13 травня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ :
Постановою судді Богунського районного суду м.Житомира від 13 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно постанови суду, ОСОБА_1 15.04.2026 о 22 год. 39 хв. в м. Житомирі, вул. Троянівська 23, керував т/з Volvo д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Від проходження медичного огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння у встановленому законодавством порядку у найближчому закладі охорони здоров`я відмовився. Від подальшого керування т/з відсторонений згідно ст.266 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду, захисник Михальчук К.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати, провадження у справі закрити. При цьому зазначає, що ОСОБА_1 на відеозаписі попередньо не відмовлявся від проходження медичного огляду та попросив поліцейського повідомити адвоката про те що він має їхати в медичний заклад. Проте, поліцейський повідомив, що він не може просити правову допомогу на даному етапі та здійснював психологічний тиск на ОСОБА_1 .. Дана поведінка працівника поліції вбачається як провокація та нав?язливий примус відмовитись від проведення експертизи.
Наступного дня ОСОБА_1 прибув до КНП «Обласний медичний спеціалізований центр» Житомирської обласної лікарні, здав відповідний аналіз та було встановлено: 16.04.2026 об 09 год 40 хв. в сечі наркотичні речовини не виявленні. Даний висновок був долучений в суді першої інстанції. Проте, суд не дав оцінку даному доказу. Головним аргументом поліцейських були розширені зіниці очей, що не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови. Проте, на відеозаписі жодні з вище зазначених ознак відсутні. Окрім того, мова ОСОБА_1 чітка, тремтіння рук ніяким чином не зафіксовано, це підтверджує надуманість ознак наркотичного сп`яніння. Також, не було вручено направлення до медичного закладу, а тому дії поліцейських вважають протиправними.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, про що наголошується в ст. 251 КУпАП.
Як зазначено в ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Судом першої інстанції при винесенні постанови вжито належних заходів спрямованих на встановлення всіх обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Висновок судді місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_1 у відмові в проходженні огляду на стан сп`яніння, з правовою кваліфікацією таких дій за ч.1 ст.130 КУпАП за обставин, установлених у постанові судді місцевого суду, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами.
За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно вимог ч. 1 ст. 130 КУпАП визначено декілька діянь, які утворюють об`єктивну сторону зазначеного правопорушення. Зокрема, адміністративна відповідальність за цією нормою закону передбачена за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується, доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, а зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 641965 від 15.04.2026; постановою серії ЕНА №7032057 від 15.04.2026 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.5 ст. 121 КУпАП, що підтверджує факт керування т/з та правомірність його зупинки, при цьому постанову ОСОБА_1 не оскаржував, оскільки погодився із правопорушенням; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, з якого вбачається, що ОСОБА_1 зупинено за порушення правил ПДР, з яким водій погодився. Під час перевірки документів у водія виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, запропоновано пройти огляд у найближчому закладі охорони здоров`я, на що водій відмовився, при цьому поліцейський роз`яснив водієві про його обов`язок пройти огляд та наслідки такої відмови; направленням водія т/з з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння від 15.04.2026.
На переконання апеляційного суду зазначені докази є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам зазначеним у ст. 251 КУпАП, повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1  у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідають фактичним обставинам справи.
Як вбачається з відеозапису, транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був зупинений працівниками поліції, оскільки водій керував транспортним засобом обладнаним засобом пасивної безпеки та був непристебнутий ременем безпеки.
Працівниками поліції в ході спілкування у ОСОБА_1 , було виявлено ознаки наркотичного сп`яніння, а саме розширені зіниці очей, які не реагують на світло, виражене тремтіння пальців рук, порушення мови, тому йому було запропоновано пройти огляд, однак ОСОБА_1 відмовився. Працівниками поліції роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду та складено протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №641965.

Відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.

ОСОБА_1 притягнутий до відповідальності за відмову у проходженні огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, яке вважається закінченим, в момент, коли особа розуміючи свій обов`язок пройти огляд та наслідки такої відмови відмовляється виконати таку вимогу працівників поліції, а тому послідуюче самостійне проходження ним огляду на стан сп`яніння не спростовує наявності в його діях правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

Доводи апелянта, що ОСОБА_1 пройшов такий огляд самостійно є неспроможними, оскільки він пройшов огляд з порушенням порядку визначеного ст. 266 КУпАП, без присутності працівника поліції, а тому цей огляд вважається недійсним.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому законом порядку медичний огляд для визначення стану сп`яніння, відповідно до вимог п.2.5 Правил дорожнього руху, тоді як ОСОБА_1 на вимогу поліцейського пройти огляд на стан сп`яніння неодноразово ухилявся, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_2 в частині відсутності у нього ознак сп`яніння не заслуговують на увагу, оскільки згідно п.2 розділу І Інструкції № 1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, перелік яких міститься у п.4 цього розділу, при цьому закон не вимагає, щоб ці ознаки сп`яніння були підтверджені свідками або зафіксовані на відео, а також окремої процедури огляду на наявність таких ознак сп`яніння.
Повноваження поліцейського уповноваженого підрозділу НПУ самостійно виявляти та оцінювати наявність ознак алкогольного або наркотичного сп`яніння у водія транспортного засобу, є виключними, ніхто інший не має повноважень оцінювати наявність у водія тих чи інших ознак сп`яніння. У зв`язку з чим, якщо у поліцейського виникають підстави вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, то поліцейський має законне право вимагати від водія пройти відповідно до встановленого порядку огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
На підставі наведеного та за результатами дослідження відеозапису з бодікамер поліцейських, доходжу висновку, що доводи апелянта про безпідставність вимоги поліцейського пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не заслуговують на увагу. Встановити наявність ознак наркотичного сп`яніння з відеозапису об`єктивно неможливо і не передбачено законодавством, такі ознаки були встановлені працівниками поліції та зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення та у направлені на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану наркотичного сп`яніння.
Окреслені обставини у своїй сукупності підтверджують факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння та безумовно вказують на наявність об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Відповідно до вимог статті 267 КУпАП у разі незгоди з діями працівників поліції ОСОБА_1 міг оскаржити такі дії у порядку, передбаченому КАС України або до вищестоящого органу (вищестоящій посадовій особі), підтвердження чого на момент розгляду цієї апеляційної скарги не надано.
Доводи захисту про те, що ОСОБА_1 просив викликати адвоката перед поїздкою до медичного закладу, а поліцейський нібито відмовив у цьому та здійснював психологічний тиск, є необгрунтованими.
Участь захисника під час складання протоколу про адміністративне правопорушення не є обов`язковою. При цьому ОСОБА_1 не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою та реалізував своє право на захист під час подальшого розгляду справи. Відсутність захисника в цей момент не перешкоджає водієві виконати свій обов`язок згідно з п. 2.5 ПДР.
Більше того, закон встановлює жорсткий часовий ліміт — огляд у закладі охорони здоров`я проводиться не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його проведення. Очікування адвоката чи поїздка до нього об`єктивно призвели б до умисного затягування часу, що у випадку з наркотичним сп`янінням веде до незворотної зміни або виведення хімічних речовин з організму та втрати доказів. Право на захист у повному обсязі водій реалізує безпосередньо в суді при розгляді справи по суті. Таким чином, вимога водія «спочатку адвокат, а потім огляд» є неправомірною та розцінюється як спроба ухилення від виконання законного розпорядження поліцейського, що юридично прирівнюється до відмови від проходження огляду.
Твердження захисту про здійснення «психологічного тиску» з боку працівників поліції є голослівними та спростовуються безперервним відеозаписом з нагрудних реєстраторів (бодікамер) патрульних. На відео чітко зафіксовано, що поліцейські діяли виключно в межах повноважень, спілкувалися врівноваженим тоном, роз`яснили водію його права та наслідки відмови від огляду. Сама по собі законна вимога поліцейського виконати обов`язок, передбачений п. 2.5 Правил дорожнього руху (пройти огляд на стан сп`яніння), не може вважатися психологічним тиском.
Крім того, на місці зупинки водій не вчиняв жодних дій, які б підтверджували факт тиску: не викликав слідчо-оперативну групу, не дзвонив на гарячу лінію 102 чи до ДБР із заявою про протиправні дії поліції, що вказує на обрання такої лінії захисту лише в суді з метою уникнення відповідальності.
Твердження захисту про те, що ОСОБА_1 не було вручено направлення на медичний огляд, є безпідставним, оскільки воно повністю спростовується наявністю цього документа в матеріалах справи.
Відповідно до положень спільної Інструкції МВС та МОЗ № 1452/735, направлення до закладу охорони здоров`я складається поліцейським для його подальшого пред`явлення лікарю-наркологу безпосередньо в медичному закладі. Цей документ не є процесуальним актом, який в обов`язковому порядку залишається на руках у водія (на відміну від копії протоколу), а виступає підставою для проведення дослідження лікарем. Наявність заповненого бланка направлення в матеріалах справи є прямим і беззаперечним доказом того, що поліцейський належним чином виконав свій обов`язок, оформив цей документ та мав намір направити водія на огляд. Те, що направлення фізично не опинилося в руках водія, обумовлено виключно протиправною поведінкою самого водія, який спочатку висунув вимогу про очікування адвоката, а потім категорично відмовився від поїздки до медичного закладу. За таких умов вручення бланка направлення особі, яка заздалегідь відмовилася їхати до лікарні, втрачає будь-який юридичний та практичний сенс.
Крім того, відеозапис з бодікамер поліцейських чітко підтверджує, що патрульний усно оголосив водію про направлення до конкретної медустанови та пропонував пройти огляд, однак водій демонстративно проігнорував цю законну вимогу. Таким чином, неотримання направлення є наслідком свідомої відмови самого водія від реалізації процедури огляду, що повністю охоплюється складом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а доводи захисту є лише намаганням уникнути відповідальності.
Даних, які б ставили під сумнів рішення суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення, в матеріалах справи не має, не надані такі дані і при апеляційному розгляді справи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не надано.
Враховуючи наведене, приходжу до висновку про те, що при розгляді даної справи суддя місцевого суду повною мірою дотримався вимог ст. ст. 245, 251, 252, 278, 280, 283 КУпАП, правильно встановив всі фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суддя,
постановила:
Апеляційну скаргу адвоката Михальчук Катерини Олегівни залишити без задоволення, а постанову судді Богунського районного суду м.Житомира від 13 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Т.С.Рябенька