ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року
м. Київ

справа № 451/997/24
провадження № 61-7514св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року у складі судді Куцик-Трускавецької О. Б. та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2025 року у складі колегії суддів: Крайник Н. П., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2024 року  ОСОБА_1 , яка діє у свої інтересах та в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Ольшаниця Рокитинського районну Київської області пасажирський електропотяг 
№ 6240 ЕД-9м № 22 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який від отриманих травм помер. 

Позивачка вказувала, що в 2012 році ОСОБА_6 одружився з нею, і вони 
в шлюбі виховали чотирьох дітей. Оскільки діти на момент смерті батька були малолітніми, то така втрата є для них непоправною. У зв`язку зі смертю 
ОСОБА_6 вона також змушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя та виховання дітей, оскільки тепер їй одній потрібно матеріально забезпечувати дітей та надавати їм батьківську любов і турботу. Смерть 
ОСОБА_6 повністю змінила життя позивачів у всіх сферах життя та зруйнувала їх життєві зв`язки, спричиняє їм постійні страждання та зміни 
в психологічному стані.

ОСОБА_1 просила стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь 200 000,00 грн 
в якості відшкодування завданої моральної шкоди; стягнути з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , 800 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року позов задоволено.

Стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 200 000,00 грн на відшкодування завданої їй моральної шкоди.

Стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах 
ОСОБА_2 , 200 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах 
ОСОБА_3 , 200 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах 
ОСОБА_4 , 200 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах 
ОСОБА_5 , 200 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що, визначаючи розмір моральної шкоди, слід враховувати грубу необережність потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів з урахуванням їх тривалості. Доводи відповідача щодо спричинення шкоди не з його вини, 
а з необережності самого потерпілого не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без урахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Смерть потерпілого настала від тяжких тілесних ушкоджень, отриманих при зіткненні 
з джерелом підвищеної небезпеки, а саме електровозом, належним відповідачу, вина якого відсутня, однак не виключає відповідальності відповідача за завдану шкоду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд врахував факт грубої необережності потерпілого від нещасного випадку, характер та обсяг страждань позивачів 
з урахуванням їх тривалості, істотності вимушених змін у їх життєвих стосунках. При цьому виходив із засад розумності, пропорційності та справедливості.

Постановою Львівського апеляційного суду від 23 травня 2025 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишено без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 
2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

16 червня 2025 року АТ «Укрзалізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2025 року й ухвалити у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що згідно з актом службового розслідування аварії - травмування сторонньої особи на 77 км ПК 10 парної колії перегону Рокитне-Ольшаниця в добу 11 березня 2021 року, затвердженим в.о. ПЧ-4 від 
18 березня 2021 року, встановлено, що 11 березня 2021 року о 19:00 год, прямуючи по парній колії на електропоїзді № 6240 ЕД-9м № 220 під управлінням машиніста ОСОБА_7 і помічника машиніста ОСОБА_8 , рухаючись зі швидкістю 60 км/год на перегоні Рокитне-Ольшаниця в кривій ділянці колії, де обмежена видимість потяга, локомотивна бригада помітила чоловіка, який намагався перейти цю ділянку колії у невстановленому місці та спіткнувся. Ці факти вказують, що достеменно встановити, чи свідомо потерпілий вийшов на залізничну колію, чи через власну необачність, не є можливим. Згідно 
з рапортами машиніста електропоїзда ОСОБА_7 і помічника машиніста ОСОБА_8 невідомий чоловік раптово вийшов на колію, на звукові сигнали великої гучності чоловік не реагував, тому у зв`язку з раптовою появою на колії сторонньої особи машиніст застосував екстрене гальмування. Через малу відстань наїзду на людину уникнути не вдалося. Звертає увагу на те, що 
ОСОБА_6 перебував на колії та ніяким чином не реагував на звукові попереджувальні сигнали.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 12 березня 2021 року № 44 під час судово-токсикологічного дослідження від 07 квітня 2021 року № 1012 
в крові трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,61 %, що, як правило, при житті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Таким чином, оскільки ОСОБА_6 перебував на залізничному перегоні смт Рокитне - с. Ольшаниця, неподалік залізничної станції Ольшаниця 
у невстановленому для цього місці, в стані алкогольного сп`яніння та не реагував на сигнали потяга, що наближається, то такий порушив пункти 2.5-2.6, 2.15, 2.19, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України. Заявник вказує, що суди не дали мотивованої оцінки аргументам щодо необхідності врахування статті 1193 ЦК України.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених 
у постановах Верховного Суду від 24 січня 2025 року у справі 
№ 624/946/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 336/11478/23, від 07 березня 2024 року у справі № 177/759/23, від 02 квітня 2025 року у справі 
№ 626/1730/23, від 05 червня 2024 року у справі № 543/855/21, від 17 квітня 2024 року у справі № 552/7011/22, від 24 грудня 2024 року у справі 
№ 630/554/23, від 21 червня 2024 року у справі № 629/2372/23, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші аргументи учасників справи

01 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , - ОСОБА_9 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Відзив мотивований тим, що твердження про те, що суди не врахували висновків Верховного Суду, не відповідають дійсності. Вказує, що аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди зі встановленими фактичними обставинами справи. Заявник фактично просить дослідити докази, встановити інші фактичні обставини справи та врахувати ступінь вини потерпілого. Оскаржувані судові рішення ухвалено з урахуванням усіх обставин справи, а не лише поведінки потерпілого.

12 вересня 2025 року АТ «Укрзалізниця» подало до Верховного Суду заперечення на відзив, у яких просить скасувати рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2025 року й ухвалити у справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 28 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Радехівського районного суду Львівської області.

22 серпня 2025 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу та у запереченнях на відзив, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_6 .

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_6 і ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження № 12021111030000361 від 12 березня 2021 року, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань, порушеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 276 КК України, а саме з постанови про закриття кримінального провадження від 26 квітня 2021 року 
№ 12021111030000361 відомо, що 11 березня 2021 року близько 19:30 год на залізничному перегоні смт Рокитне - с. Ольшаниця, неподалік залізничної станції Ольшаниця, що на території Ольшаницької ОТГ Київської області (Південно-Західна залізниця), пасажирський електропотяг № 6240 ЕД-9м № 22 сполученням Фастів - Миронівка під керуванням машиніста ОСОБА_7 , під час руху по парній колії в напрямку від залізничної станції Фастів до залізничної станції Миронівка, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перечепився через залізничну колію. При виявленні чоловіка на коліях машиніст застосував екстрене гальмування, однак через перебування чоловіка на невеликій відстані від потягу запобігти наїзду не вдалося. Внаслідок залізничної пригоди 
ОСОБА_6 загинув на місці події від отриманих тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта від 12 березня 2021 року № 44 смерть 
ОСОБА_6 настала від відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепа, крововиливом під тверду мозкову оболонку. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_6 виявлено етиловий спирт в концентрації 1,61 %, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку 
з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, 
а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частин першої - другої статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю (частина друга статті 1168 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням 
і зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Комплексний аналіз наведеного вище дає підстави для висновку, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, підлягає відшкодуванню чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим) такої особи, а також особам, які проживали з нею однією сім`єю, особою, яка на відповідній правовій підставі володіє об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, незалежно від вини такої особи.

У частині другій статті 1193 ЦК України визначено, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Встановивши, що причиною загибелі ОСОБА_6 стали травми, завдані внаслідок контакту з рухомим рейковим транспортом, тобто травми, спричинені джерелом підвищеної небезпеки у зв`язку з його експлуатацією (за відсутності доведеного умислу потерпілого або обставин непереборної сили), суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності з відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам, оскільки саме власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за завдану шкоду незалежно від вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише у разі спричинення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого на завдання шкоди самому собі.

Крім того, колегія суддів також погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для відшкодування завданої позивачам моральної шкоди, яка пов`язана з глибокими емоційними переживаннями та моральними стражданнями через передчасну смерть рідної людини, порушення укладу їх життя. Факт загибелі чоловіка і батька є безумовним свідченням спричинення позивачам глибоких моральних страждань.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі 
№ 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталим і підлягає визначенню судом у кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи.

Отже, суди попередніх інстанцій, правильно визначивши характер спірних правовідносин, встановивши наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибині моральних страждань, яких зазнали позивачі у зв`язку зі смертю близької людини, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених 
у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки судів першої 
і апеляційної інстанцій у цій справі не суперечать висновкам Верховного Суду 
у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Радехівського районного суду Львівської області від 
11 листопада 2024 року та постанови Львівського апеляційного суду від 
23 травня 2025 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 11 листопада 
2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 23 травня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська