справа № 209/6431/25
провадження № 2/208/1541/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 р.  м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського в складі:
головуючого судді – Гречаної В.Г.,
за участі секретаря судового засідання- Якимчук В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кам`янське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 208/6431/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
ВСТАНОВИВ:
До Заводського районного суду міста Кам`янського з Дніпровського районного суду міста Кам`янського за підсудністю надійшли матеріали цивільної справи № 209/6431/25 за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ»до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позову зазначено, що 19.06.2017 року між АТ «ОТП Банк» (ЄДРПОУ: 21685166) та ОСОБА_1 (РНОКРП: НОМЕР_1 ) укладено кредитний договір № 253/980/021482528/17.
Відповідно до умов кредитного договору, Банк надає Позичальнику споживчий Кредит, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом, інші Платежі, визначені даним кредитним договором. 
Відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства України в частині виконання договірних відносин – ст.526 та ст.527 Цивільного кодексу України. Внаслідок чого, 24 березня 2023 року між АТ «ОТП БАНК» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (ЄДРПОУ: 43115064) відповідно до чинного законодавства України укладений Договір факторингу № 24/03/23, згідно якого первісний кредитор – АТ «ОТП БАНК» відступив на користь нового кредитора – ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» права вимоги за Кредитним договором № 253/980/021482528/17 від 19.06.2017 року, продукт (BANK CARD), укладеним між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. 
Згідно Договору факторингу сума боргу перед Новим кредитором (ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ») є обґрунтованою та документально підтвердженою, та становить 24608,63грн., із яких: 
-заборгованість по тілу кредиту: 16 572,48 грн. 
-заборгованість по відсотках: 8 036,15 грн.
-заборгованість по комісії: 0 грн.
Також зазначає, що з метою врегулювання спору в порядку досудвого врегулювання спору, позивач на виконання вимог п. 6 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, направляв вимогу про погашення кредитної заборгованості та дострокове повернення кредиту на підставі ст.ст. 530, 512, 516 ЦК України на адресу Відповідача. Однак погашення боргу у добровільному порядку здійцснено не було, а відповідач взагалі не зверталася до позивача з метою вирішення питання щоло врегулювання спору.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від .04.2025 року по цивільній справі №208/4842/25 визначено головуючого суддю Гречану В.Г.
Згідно із відповіддю №1977459 від 05.11.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру – за вказаними параметрами особу ОСОБА_1 не знайдено.
Як вбачається із відомостей відділу формування та ведення реєстру територіальної громади міста Кам`янської міської ради, які містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1 зареєсьрована за адресою:  АДРЕСА_1 . 
Ухвалою суду від 05.11.2025 року відкрито провадження у справі №208/4842/25 за правилами спрощеного позовного провадження та призначенено до судового засідання.
24.04.2026 року представником відповідача – адвокатом Мулько Анатолієм Володимировичем подано до суду заяву про застосування строків позовної давності.
В обгрунтування своїх доводів зазначає, що оскільки останній платіж ОСОБА_1 у відповідності до змітсу розрахунку заборгованосмті, доданого до позовної заяви, був 16 листопада 2021 року на суму 873,00 грн, то саме із цієї дати позивач дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права. Проте позовна заява подана 25 серпня 2025 року, тобто за межами строку позовної давності. Просить суд відмовити у задовленні позовних вимоги через сплив строку позовної давності.

28.04.2026 року представником позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» - Кириченко Ольгою Миколахвною, подано до суду додаткові пояснення по справі, з яких слідує, що вона не може погодитись із твердженнями відповідача щодо пропуску строку позовної давності на звернення до суду з даним позовом, оскільки позивачем надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, який містить детальний опис здійснення операцій Відповідачем (оплата товарів/ послуг в Інтернет магазині, заправці, аптеці, зняття готівки тощо) із зазначенням типу операції, нарахування процентів, надходження коштів на рахунок. З даного розрахунку вбачається, що Відповідач дуже активно користувалась карткою, здійснюючі різні операції, в тому числі регулярно добровільно поповнювала рахунок, шляхом внесення готівки або здійснення грошових переказів.
16.11.2021 року відповідач добровільно здійснив грошовий переказ на погашення заборгованості безпосередньо на картковий рахунок, чим підтвердив існування зобов`язання щодо погашення простроченої заборгованості за кредитним договором (відповідну фінансову операцію відображено у розрахунку заборгованості за договором №253/980/021482528/17).
Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
А отже, перебіг строку позовної давності розпочинається з 16.11.2021 року – моменту внесення Відповідачем останнього платежу (надходження коштів на рахунок для погашення заборгованості за кредитом) і триває до 16.11.2024 року.
Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Законом України від 30.03.2020 №540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-IX набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 до 31.10.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01.07.2023.
В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст. ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається.
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі Позивачем не пропущено. (постанова Верховного Суду від 22.09.2022 у справі №920/724/21).
Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 13.07.2023 у справі №910/14550/17, від 29.05.2024 у справі №523/19380/21, від 25.09.2024 у справі №206/2984/23, від 03.12.2024 у справі №910/2721/23.
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину та воєнного стану, пункти 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, трирічний строк позовної давності щодо вимог у даній справі Позивачем не пропущено.
Представник позивача ТОВ «Брайт Інвестмент» - в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Представник позивача – адвокат Мулько А.В. в судовому засіданні заперечував проти задоволення прозовних вимог та просив суд у задоволенні позову відмовити. В обгрунтування своєї позиції зазанчив, що з урахуванням практики Верховного суду, у разі укладення кредитного договору між банком та позичальником всі його істотні умови визначаються у кредитному договорі, який повинен бути підписаний кожною із сторін, при тому позичальник повинен підписати кожну сторінку кредитного договору. Однак матеріали справи містять лише заяву-анкету про надання Банківських послуг АТ «ОТП Банк», яку підписала відповідач. Будь-якого кредитного договору позивачем до свого позову не додано, а тому суд може прийняти лише той факт, що відповідач підтвердила лише ті умови, які викладені в цій заяві. Будь-яких інших належних доказів укладення договору та його умови встановити не можливо через його відсутність. Окрім того вважає, що відповідно до наявного розрахуку, який міститься в матеріалах справи, останній платіж ОСОБА_1 було здійснено 16.11.2021 року в сумі 873,00 грн, будь-яких інших платежів відповідач більше не здійснювала. А оскільки позовна заява подана 25.08.2025 року на суму 24 608,63 грн, то в даному випадку позивачем пропущено строк звернення до суду, що є також однією із підстав відмови у задоволенні позову. Не заперечує факту того, що позивач користувалася коштами та здійснювала їх погашення, однак через початок повномаштабного вторгнення та скрутне становище, на даний час перебуває поза межами України. Просить суд у задоволенні позову відмовити через зазначені ним обставини справи.
23.06.2026 року у судовому засіданні після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення. На підставі ч.1 ст. 244 ЦПК України ухвалення судового рішення було відкладено та визначено дату та час судового засідання, в якому буде відбуватися проголошення судового рішення, про що учасники справи були повідомлені у спосіб, встановлений ЦПК України. Судове засідання для ухвалення та проголошення судового рішення призначено на 02.07.2026 року.
В судове засідання сторони не з`явились. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 174, ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем та відповідачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України.
Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
19.06.2017 року між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 253/980/021482528/17.
Відповідно до заяви анкети про надання Банківських послуг АТ «ОТП Банк» № 253/980/021482528/17 від 24.05.2017 року вбачається, що позивач та банк підписали цю заяву, погодивши наведені в ній умови, а саме те, що позивач просить надати карту MasterCard Gold в валюті: UA та погоджено умови обслуговування карти, а саме відсоткова ставка 36% річних, в продовж пільгового періоду – 0,01 %.
Будь-яких інших умов кредитування подана позивачем анкета-заява не містить. Зокрема, у ній відсутні відомості про розмір встановленого кредитного ліміту, строк кредитування, строк дії кредитної картки та відкритого карткового рахунку, порядок і строки погашення кредитної заборгованості, графік платежів, розмір та порядок нарахування процентів, відповідальність позичальника за порушення умов договору, а також інші істотні умови кредитного договору.
Відсутність зазначених умов унеможливлює встановлення судом змісту кредитного зобов`язання, обсягу прав та обов`язків сторін, моменту настання строку виконання зобов`язання, а також перевірку правильності здійсненого позивачем розрахунку заборгованості.
24 березня 2023 року між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» укладений Договір факторингу № 24/03/23, згідно якого АТ «ОТП Банк» відступив на користь нового кредитора – ТОВ «Брайт Інвестмент» права вимоги за Кредитним договором № 253/980/021482528/17 від 19.06.2017 року, продукт (BANK CARD), укладеним між АТ «ОТП БАНК» та ОСОБА_1 , разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами.
Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Позивач посилається на те, що 19 червня 2017 року між АТ «ОТП Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір, право вимоги за яким на підставі договору факторингу від 24 березня 2023 року перейшло до ТОВ «Брайт Інвестмент».
Разом із тим суд встановив, що на підтвердження виникнення кредитних правовідносин позивачем надано лише анкету-заяву позичальника від 24.05.2017 року, договір факторингу, витяг із додатку № 1 до договору факторингу щодо реєстру боржників, виписку щодо руху коштів та розрахунок заборгованості.
Безпосередньо кредитний договір, який містив би істотні умови кредитування, до матеріалів справи не подано.
Також відсутні Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи банку, які діяли станом на дату укладення договору, а також належні докази того, що саме ці документи були доведені до відома відповідача та погоджені ним.
Відповідно до статей 626, 628, 638, 1054 ЦК України істотними умовами кредитного договору є предмет договору, розмір кредиту, порядок та строки його повернення, розмір процентної ставки, порядок її зміни та інші умови, щодо яких сторони повинні досягти згоди.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 зазначила, що анкета-заява сама по собі не підтверджує погодження сторонами істотних умов кредитного договору. За відсутності доказів ознайомлення позичальника з Умовами та Правилами банку і Тарифами вони не можуть вважатися складовою договору. Роздруківки умов із вебсайту банку також не є належним доказом змісту договору.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі № 191/2648/17, від 17 лютого 2021 року у справі № 755/11636/15-ц, від 10 листопада 2021 року у справі № 753/14862/18, від 14 грудня 2022 року у справі № 760/19348/20, у яких суд зазначив, що за відсутності належних доказів погодження позичальником Умов та Правил банківського обслуговування і Тарифів анкета-заява сама по собі не підтверджує погодження істотних умов кредитного договору, а тому не є достатньою підставою для стягнення заявленої заборгованості.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач не довів:
-факт укладення між сторонами кредитного договору із погодженням усіх його істотних умов;
-зміст кредитного договору, зокрема розмір встановленого кредитного ліміту, строк кредитування, строк дії кредитної картки та/або строк дії відкритого карткового (кредитного) рахунку;
-погодження сторонами розміру процентної ставки, порядку її зміни та нарахування;
-погодження сторонами порядку та строків виконання кредитного зобов`язання;
-погоджений сторонами порядок визначення та обчислення заборгованості;
-правові та договірні підстави для нарахування процентів, комісій, штрафних санкцій (за їх наявності) та включення їх до заявленої до стягнення суми;
-належний і обґрунтований розрахунок заборгованості відповідно до умов кредитного договору.
Поданий позивачем розрахунок заборгованості, в свою чергу не підтверджений належними первинними бухгалтерськими документами, що виключає можливість покладення його в основу судового рішення.
Таким чином, позивач не виконав покладений на нього статтею 81 ЦПК України обов`язок доказування, що є самостійною підставою для відмови у позові.
У зв`язку з цим подана позивачем анкета-заява, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості не можуть бути визнані достатніми доказами для задоволення позову.
Крім того, відповідачем до ухвалення рішення заявлено про застосування позовної давності.
Відповідно до статей 256, 257 ЦК України загальна позовна давність становить три роки.
Згідно зі статтею 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права.
Судом установлено, що останній платіж за кредитним договором відповідач здійснив 
15 листопада 2021 року.
Право вимоги перейшло до позивача на підставі договору факторингу від 24 березня 2023 року.
Позов подано до суду лише 25 серпня 2025 року.
Посилання позивача на направлення вимоги від 15 липня 2025 року як на початок перебігу позовної давності суд відхиляє.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу права вимоги.
Такий правовий висновок неодноразово викладений Верховний Суд, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 07 листопада 2018 року у справі № 372/1036/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 та від 22 вересня 2021 року у справі № 200/11343/14-ц, у яких зазначено, що новий кредитор набуває права вимоги у тому стані, в якому воно належало первісному кредитору, разом з усіма перевагами, обмеженнями та запереченнями, які боржник мав проти первісного кредитора, у тому числі щодо спливу позовної давності.
Отже, укладення договору факторингу між АТ «ОТП Банк» та ТОВ «Брайт Інвестмент» 24 березня 2023 року саме по собі не є юридичним фактом, який перериває або поновлює перебіг позовної давності, а направлення новим кредитором вимоги від 15 липня 2025 року не змінює моменту виникнення права на звернення до суду та не породжує нового строку для судового захисту порушеного права.
Крім того, як встановлено судом, позивачем не надано кредитного договору, Умов та Правил банківського обслуговування, Тарифів банку та інших документів, які б містили умови щодо строку кредитування, строку дії кредитної картки, строку дії кредитної лінії або порядку дострокового повернення кредиту.
За таких обставин позивач не довів ані момент виникнення у первісного кредитора права на звернення до суду, ані обставин, які могли б свідчити про переривання або зупинення перебігу позовної давності.
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі. Оскільки відповідач до ухвалення рішення заявив про застосування наслідків спливу позовної давності, а позивач не довів наявності правових підстав, які б свідчили про її переривання, зупинення або інший момент початку її перебігу, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності.
Такий висновок відповідає принципу правової визначеності, який є складовою верховенства права та неодноразово роз`яснювався Європейський суд з прав людини, зокрема у рішеннях «Stubbings and Others v. the United Kingdom» та «Zolotas v. Greece (No. 2)», де зазначено, що інститут позовної давності покликаний забезпечити юридичну визначеність, стабільність цивільних правовідносин та захист особи від розгляду надмірно давніх вимог.
Оскільки відповідач заявив про застосування позовної давності до ухвалення рішення, а судом не встановлено обставин, які б свідчили про її переривання або зупинення, відповідно до частин третьої та четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Таким чином, суд доходить висновку, що позов не підлягає задоволенню як у зв`язку з недоведеністю заявлених вимог належними та допустимими доказами, так і у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, понесений позивачем судовий збір залишається за ним та не підлягає стягненню з відповідача.
Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання такої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи такі витрати підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами відповідно до правил, встановлених статтею 141 ЦПК України.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, правові підстави для покладення на відповідача витрат позивача на професійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись статтями 12, 13, 76–81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263–265, 273, 354 ЦПК України, -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції – Дніпровського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Сторони по справі: 

Позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», юридична адреса реєстрації: 49001, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, будинок 9, код ЄДРПОУ 43115064;
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса реєстрації: АДРЕСА_1 . 
Повний текст рішення виготовлено та проголошено 02.07.2026 року о 16:50 годині.

Суддя   В.Г. Гречана