ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року	м. Одеса	Справа № 915/1905/23	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Богатиря К.В.
суддів: Поліщук Л.В., Таран С.В.

секретар судового засідання Шаповал А.В.

за участю представників учасників справи:
Від Миколаївської обласної прокуратури - Кадєєва А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу: Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія»
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025, суддя суду першої інстанції Олейняш Е.М., м. Миколаїв, повний текст рішення складено та підписано 11.08.2025
по справі №915/1905/23
за позовом: Миколаївської обласної прокуратури, 
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія»
про визнання недійсними додаткових угод до договору про закупівлю товару та стягнення безпідставно сплачених коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Описова частина.
До Господарського суду Миколаївської області звернулась Миколаївська обласна прокуратура з позовною заявою до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», в якій просив суд:
1. Визнати недійсною додаткову угоду від 01.02.2021 № 2 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
2. Визнати недійсною додаткову угоду від 11.03.2021 № 4 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
3. Визнати недійсною додаткову угоду від 24.05.2021 № 5 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
4. Визнати недійсною додаткову угоду від 27.07.2021 № 6 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь Миколаївської обласної прокуратури кошти в сумі 145 239, 47 грн.
Позивач зазначає, що внаслідок укладання спірних додаткових угод від 01.02.2021 № 1, № 2, від 11.03.2021 № 4, від 24.05.2021 № 5 та від 27.07.2021 № 6 ціна товару для обласної прокуратури збільшилась на 0,4814 грн за 1 КВт/год, або на 30,38%, що свідчить про їх невідповідність інтересам держави в особі бюджетної організації, якою є позивач. Зважаючи на викладене, додаткові угоди до договору постачання електричної енергії суперечать вимогам Закону України «Про публічні закупівлі» та умовам договору, що свідчить про їх невідповідність інтересам держави в особі обласної прокуратури.
Позивач зазначає, що додаткові угоди є недійсними через їх укладення з порушенням умов договору та ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та, в силу положень ст. ст. 16, 203, 215 ЦК України, повинні бути визнані судом недійсними, а тому є всі підстави вважати, що кошти відповідно до таких угод отримані безпідставно.
Оскільки додаткові угоди до договору постачання електричної енергії від 11.12.2020 № 44/390 укладені з порушенням вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та умов договору, то належним способом захисту порушеного права є застосування наслідків недійсності правочину та стягнення з ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь Миколаївської обласної прокуратури коштів у сумі 145 239, 47 грн., одержаних на виконання недійсних правочинів.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 вирішено:
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Визнати недійсною додаткову угоду від 11.03.2021 № 4 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
3. Визнати недійсною додаткову угоду від 24.05.2021 № 5 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
4. Визнати недійсною додаткову угоду від 27.07.2021 № 6 до договору № 44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020, укладену між Миколаївською обласною прокуратурою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія».
5. Стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», вул. Погранична, буд. 39/1, м. Миколаїв, Миколаївська область, 54017 (код ЄДРПОУ 42129888) на користь позивача Миколаївської обласної прокуратури, вул. Спаська, 28, м. Миколаїв, 54001 (код ЄДРПОУ 02910048):
- 138 808,25 грн. - коштів;
- 8 493, 68 грн. - витрат по сплаті судового збору.
6. В решті позову відмовити.»
Відмовляючи у задоволенні позову в частині визнання недійсною в додаткової угоди № 2 від 01.02.2021, суд першої інстанції виходив з того, що Додатковою угодою № 2 сторони погодили збільшити ціну за одиницю товару на 3,4 % від первинної ціни, тобто, ціна збільшилась в межах 10 %, що відповідає умовам договору та вимогам п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вказав, що укладаючи додаткові угоди № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021 та № 6 від 27.07.2021, в загальному збільшили ціну (тариф) електричної енергії на 30, 38 %, що перевищує 10 % від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору, тобто при їх укладенні було порушено вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», що є підставою для визнання їх недійсними.
З огляду на визнання недійсними додаткових угод № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021 та № 6 від 27.07.2021 до договору про закупівлю електроенергії № 44/390 від 11.12.2020, суд першої інстанції дійшов висновку, що набуті ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» кошти є безпідставними та мають бути повернуті позивачу відповідно до положень ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1212, п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Грошові кошти в сумі 138 808, 25 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому підлягають поверненню позивачу в силу приписів статей 216, 1212 ЦК України.

Аргументи учасників справи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23.
Відповідач вказав, що застосування правових висновків Верховного Суду, сформованих у 2024 році, до правовідносин, які припинилися 31.12.2021 року, призводить до порушення основоположного принципу, який забезпечує верховенство права, - принципу правової визначеності. 
Апелянт наголошував, що на момент укладання додаткових угод існувала офіційна правова позиція уповноважених органів (Мінекономіки та Держаудитслужби) та позиція, висловлена Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 05.07.2021 у справі № 826/11063/17, які дозволяли збільшувати ціни за одиницю товару не більше ніж на 10 % за один раз без обмеження кількості таких збільшень. Тому сторони Договору були впевнені, що прийняті ними рішення про укладення додаткових угод до Договору щодо збільшення ціни за одиницю товару, відповідають не тільки нормам чинного законодавства, а й всім правовим позиціям, роз`ясненням уповноважених органів та суду, що надавало можливість точно спрогнозувати результати своїх дій, бути впевненими в незмінності свого правового статусу, набутих прав і обов`язків.
Апелянт вказує, що на момент укладення та виконання договорів (2021- 2022 роки) учасники діяли відповідно до чинної редакції ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» та офіційних роз`яснень Мінекономіки, які дозволяли неодноразове підвищення ціни до 10 % за умови незбільшення загальної вартості договору.
Відповідач зазначає, що при розгляді справи судом не було надано правової оцінки ситуації, за якої Сторони за Договором були змушені вживати заходів по зміні ціни за одиницю товару, була спровокована непередбачуваним та стрімким збільшенням середньозважених цін на ринку електричної енергії протягом 2021 року більше ніж на 100 %.
На переконання апелянта, дії Позивача, який укладав додаткові угоди до договору про постачання електричної енергії, а згодом пред`явив позов про визнання додаткових угод недійсними, суперечать його попередній поведінці (укладенню додаткової угоди й споживання електричної енергії за новими цінами та її оплату) і є недобросовісними.
Керуючись викладеним вище, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 року по справі № 915/1905/23 в частині визнання недійсними додаткових угод № 4 від 11.03.2021 року, № 5 від 24.05.2021 року, № 6 від 27.07.2021 року, до договору про постачання електричної енергії споживачу № 44/390 від 11.12.2020 року, та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь Миколаївської обласної прокуратури 138 808,25 грн. зайво сплачених коштів, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 493,68 грн.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Миколаївськох обласної прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23.
Позивач вказав, що під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст. 652 ЦК України та п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Позивач зазначив, що додатковими угодами від 11.03.2021 № 4, від 24.05.2021 № 5 та від 27.07.2021 № 6, укладеними сторонами правочину упродовж стислого строку, безпідставно збільшено ціну за одиницю товару з 1,5843 грн (в тому числі ПДВ) до 2,065742 грн (в тому числі ПДВ), тобто загалом на 30,38%, що перевищує 10% від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору.
Позивач вважає, що висновки суду про недійсність додаткових угод та необхідність стягнення з відповідача коштів є обґрунтованими, відповідають положенням законодавства та позиціям Верховного Суду в аналогічних справах.
Керуючись викладеним вище, позивач просить апеляційну скаргу ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 у справі № 915/1905/23 без змін.

Рух справи у суді апеляційної інстанції.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №915/1905/23 було визначено колегію суддів у складі: головуючого судді - Богатиря К.В., судді Поліщук Л.В., Таран С.В., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.03.2026.
На момент надходження апеляційної скарги, матеріали справи №915/1905/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду не надходили.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 01.09.2025 відкладено вирішення питання про можливість відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 до надходження матеріалів справи на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду; доручено Господарському суду Миколаївської області невідкладно надіслати матеріали справи №915/1905/23 на адресу Південно-західного апеляційного господарського суду.
До Південно-західного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №915/1905/23.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 - залишено без руху; встановлено Товариству з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» строк для усунення недоліків при поданні апеляційної скарги шляхом надання Південно-західному апеляційному господарському суду доказів сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі, встановленому законом - протягом 10 днів з дня вручення цієї ухвали.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої були додані докази сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі, встановленому законом. Таким чином недоліки апеляційної скарги були усунуті.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 23.09.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, а також будь-яких заяв чи клопотань з процесуальних питань до 09.10.2025; призначено справу №915/1905/23 до розгляду на 23.10.2025 о 11:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
Судове засідання по справі №915/1905/23, призначене на 23.10.2025, не відбулося у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді зі складу колегії суддів Таран С.В.
08.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про зупинення апеляційного провадження до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про зупинення апеляційного провадження у справі №915/1905/23; зупинено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24; зобов`язано Миколаївську обласну прокуратуру та Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» повідомити Південно-західний апеляційний господарський суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у справі з долученням копій підтверджуючих документів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 поновлено апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 920/19/24; вирішено розглянути справу №915/1905/23 у розумний строк відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; призначено справу №915/1905/23 до розгляду на 11.06.2026 о 10:30; встановлено, що засідання відбудеться у приміщенні Південно-західного апеляційного господарського суду за адресою: м. Одеса, пр. Шевченка, 29, зал судових засідань № 7, 3-ій поверх; явка представників учасників справи не визнавалася обов`язковою; роз`яснено учасникам судового провадження їх право подавати до суду заяви про розгляд справ у їхній відсутності за наявними в справі матеріалами; роз`яснено учасникам судового провадження їх право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду у тому числі із застосуванням власних технічних засобів.
11.06.2026. у судовому засіданні прийняв участь представник Миколаївської обласної прокуратури - Кадєєва А.В.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча про дату,час та міце проведення судового засідання повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Південно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026, якою призначено справу №915/1905/23 до розгляду на 11.06.2026 о 10:30, була отримана в електронному кабінеті відповідачем - 20.04.2026 та представником відповідача адвокатом Компанієць О.М. - 20.04.2026.
Щодо участі представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» адвоката Компанієць О.М. у судовому засіданні в режимі відеоконференції, колегія суддів зазначає наступне.
07.10.2025 до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшло клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 07.10.2025 задоволено клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія», про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів; забезпечено участь представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» Компанієць Олексія Миколайовича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у всіх судових засіданнях у справі №915/1905/23 у тому числі призначеному на 23.10.2025 об 11:30, в режимі відеоконференції відповідно до положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та здійснити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку; попереджено учасників справи, що відповідно до частини п`ятої статті 197 Господарського процесуального кодексу України, приписів пункту 46 розділу 3 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Відповідно до доповідної записки секретаря судового засідання від 11.06.2026:
«Під час підготовки судового засідання у справі №915/1905/23 11.06.2026 з метою забезпечення участі у судовому засіданні представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» мною здійснювалась спроба вийти на телефонний зв`язок з адвокатом Компанієць Олексієм Миколайовичем за наявними у матеріалах справи номером НОМЕР_1. Встановити телефонний зв`язок із представником Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» не представилося можливим.
Як до судового засідання, так і під час його проведення, від представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» будь яких спроб здійснити технічне з`єднання із судом не відбулося.»
Відповідно до ч. 5 ст. 197 ГПК України ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву, крім випадку коли суд після призначення судового засідання чи під час такого засідання втратив технічну можливість забезпечити проведення відеоконференції.
Отже, враховуючи те, що представник відповідача адвокат Компанієць Олексій Миколайович не виходив на зв`язок з судом, колегія суддів вважає за потрібне здійснити розгляд справ за відсутності представника відповідача.
Явка представників сторін у судове засідання, призначене на 11.06.2026, не визнавалась апеляційним господарським судом обов`язковою, про наявність у сторін доказів, які відсутні у матеріалах справи та без дослідження яких неможливо розглянути апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23, до суду не повідомлялося.
Таким чином, колегія суддів вважає, що в даному судовому засіданні повинен відбутися розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 по суті, не дивлячись на відсутність представника відповідача, повідомленого про судове засідання належним чином. Відсутність зазначеного представника у даному випадку не повинно заважати здійсненню правосуддя.

Клопотання про зупинення провадження у справі.
До Південно-західного апеляційного господарського суду від Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» надійшло клопотання про зупинення апеляційного провадження у справі до набрання законної сили рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс" щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Апелянт вказав, що у конституційному провадженні Конституційний Суд України розглядає юридичне питання про відповідність пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону Конституції України, зокрема в аспектах юридичної визначеності, права власності, свободи підприємницької діяльності та рівності суб`єктів господарювання. В свою чергу, у справі № 915/1905/23 господарський суд розглядає матеріально-правове питання про правомірність укладення оспорюваної додаткової угоди, що ґрунтується виключно на застосуванні саме цієї норми
Апелянт вважає, що обидва предмети судового розгляду мають спільну правову основу, а саме пункт 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII. Розгляд господарського спору до завершення конституційного провадження неминуче призведе до того, що господарський суд буде змушений самостійно сформувати позицію щодо змісту, меж дії та критеріїв застосування оспорюваної норми у той час, коли ці самі питання перебувають на вирішенні Конституційного Суду України в межах його виключної компетенції.
Розглянувши дане клопотання, колегія суддів відмовила у його задоволенні з огляду на наступне.
Порядок та умови зупинення провадження у справі врегульовано положеннями статтей 227, 228 Господарського процесуального кодексу України, в яких наведено вичерпний перелік підстав, за яких суд зобов`язаний та має право зупинити провадження у справі.
Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення судом обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені у цьому процесі, проте мають значення для розгляду справи, провадження у якій зупиняється.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 227 Господарського процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадку, зокрема, об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі. При цьому наведеною нормою прямо передбачено, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи, коли зібрані у справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Сам по собі факт відкриття Конституційним Судом України конституційного провадження щодо перевірки конституційності пункту 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» не свідчить про наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи. Предметом розгляду у справі № 909/1187/24 є правомірність укладення спірних додаткових угод та наявність підстав для застосування наслідків їх недійсності, а встановлення відповідних обставин здійснюється на підставі наявних у справі доказів.
На час розгляду справи пункт 2 частини 5 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» є чинною нормою права, яка підлягає застосуванню судами. Відкриття конституційного провадження не зупиняє дії закону та не позбавляє суд можливості надати оцінку спірним правовідносинам на підставі чинного законодавства і наявної судової практики.
Крім того, заявником не наведено переконливих доводів щодо неможливості встановлення та оцінки обставин, які входять до предмета доказування у цій справі, без попереднього вирішення Конституційним Судом України питання щодо конституційності зазначеної норми. За таких обставин суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав вважати, що між цією справою та конституційним провадженням існує такий зв`язок, який унеможливлює подальший розгляд спору по суті.
Таким чином, враховуючи предмет та підстави позову у даній справі, колегія суддів прийшла до висновку, що суд у даному випадку не позбавлений можливості самостійно встановити обставини та факти, які мають значення для даної справи, а тому відсутня необхідність зупинення даної справи до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "УкрГазРесурс" щодо конституційності пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Крім того, колегією суду береться до уваги дія актів у часі (строк втрати чинності актами, визнаними неконституційними, що визначено в статті 91 Закону України «Про Конституційний Суд України», яка унормовує, що: закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Відповідно суд констатує, що на момент коли буде ухвалено рішення КСУ вже існує оспорюване судове рішення, як і існує позов, який подано Позивачем в даній справі, а отже рішення Конституційного Суду (з урахуванням вищеописаного) може встановити конституційність на майбутнє, а не на момент виникнення спірних правовідносин, подачі позову та винесення оспорюваного судового рішення.
Відтак стаття 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» має пряму дію, так як сам Конституційний Суд України у своєму рішенні може встановити інший (пізніший) строк втрати чинності для такого акта, однак рішення КСУ не мають зворотної дії в часі (якщо інше прямо не вказано в рішенні). Відтак, правовідносини, які виникли й закінчилися до моменту ухвалення рішення КСУ, продовжують регулюватися старим законом.
Окрім того стаття 152 Конституції України визначає, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Колегією суду враховується, що у постанові від 18 листопада 2020 року в справі № 4819/49/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що аналіз норм розділу ХІІ Конституції України («Конституційний Суд України») та Закону України «Про Конституційний Суд України» дає підстави дійти висновку про те, що рішення Конституційного Суду України має пряму (перспективну) дію в часі і застосовується щодо тих правовідносин, які тривають або виникли після його ухвалення. Якщо правовідносини є триваючими і виникли до ухвалення рішення Конституційного Суду України, однак продовжують існувати після його ухвалення, то на них поширюється дія такого рішення Конституційного Суду України. Тобто рішення Конституційного Суду України поширюється на правовідносини, які виникли після його ухвалення, а також на правовідносини, які виникли до його ухвалення, але продовжують існувати (тривають) після цього. Водночас чинним законодавством визначено, що Конституційний Суд України може безпосередньо у тексті свого рішення встановити порядок і строки виконання ухваленого рішення. Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого припису, застосованого (не застосованого) судом під час вирішення справи, має значення, насамперед, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення подібних справ, а не як підстава для перегляду справи з ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням. Велика Палата Верховного Суду також наголосила, що приписи законодавства, які регулюють дію рішень Конституційного Суду України у часі, є чіткими, логічно послідовними та сформульованими так, що унеможливлюють неоднозначність тлумачення. Їх правова природа забезпечує однозначність правозастосування, унеможливлюючи різні підходи до їх сприйняття, розуміння чи практичного застосування. Це відповідає принципу правової визначеності, що є фундаментальною складовою правовладдя (верховенства права), та сприяє належному функціонуванню судової системи, забезпечуючи передбачуваність судових рішень і довіру до правосуддя.
В справі 915/1905/23 правовідносини виникли з моменту участі в тендері та укладення Договору, зокрема ще 11 грудня 2020 року, а спірні правовідносини щодо оскаржуваних Додаткових угод 2, 4-6 виникли з лютого 2021 року по липень 2021 року, відтак навіть у разі теоретичного задоволення скарги товариства Конституційним Судом України, його рішення не матиме ретроспективної (зворотньої) дії в часі, тобто не буде поширюватися на відносини, що виникли до ухвалення такого рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом.
Миколаївською обласною прокуратурою на веб-порталі Уповноваженого органу з питань закупівель «Prozorro» оприлюднено оголошення про проведення процедури відкритих торгів щодо закупівлі товару за «ДК 021:2015:09310000-5: Електрична енергія» очікуваною вартістю 1 560 000 грн. (ідентифікаційний номер закупівлі UA-2020-10-12-009185-b).
Згідно протоколу засідання тендерного комітету обласної прокуратури від 09.11.2020 № 12 найбільш економічно вигідною визнано пропозицію ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» на суму 1 029 795 грн. та прийнято рішення щодо оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти з вказаним товариством договір. 
11.12.2020, за результатами проведення процедури закупівлі UA-2020-10-12-009185-d, між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (постачальник) та Миколаївською обласною прокуратурою було укладено договір про закупівлю електричної енергії № 44/390 від 11.12.2020.
Відповідно до п. 13.1 договору договір набирає чинності з моменту підписання сторонами, скріплення печатками сторін (за наявності) і діє до 31.12.2021 року включно, а щодо проведення розрахунків - до їх повного здійснення.
Додатками до договору є:
1) Додаток № 1 «Заява - приєднання до договору про постачання електричної енергії споживачу»;
2) Додаток № 2 «Комерційна пропозиція»;
3) Додаток № 3 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу»;
4) Додаток № 4 «Порядок розрахунків».
Договір та додатки підписано та скріплено печатками сторін.
Умовами договору сторони передбачили наступне.
Відповідно до п. 2.1 договору за цим договором постачальник продає електричну енергію, за кодом ДК 021:2015-09310000-5 - Електрична енергія (електрична енергія), споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Кількість електричної енергії на 2021 рік визначено в обсязі 650 000,00 кВт*год., відповідно до додатку 3 «Обсяги постачання електричної енергії Споживачу».
Відповідно до п. 2.3 договору строк постачання електричної енергії: з 01.01.2021 по 31.12.2021.
Відповідно до п. 5.1 договору ціна цього договору на 2021 рік становить 1 029 795,00 грн. (один мільйон двадцять дев`ять тисяч сімсот дев`яносто п`ять грн. 00 коп.), в тому числі ПДВ 171 632,50 грн. (сто сімдесят одна тисяча шістсот тридцять дві грн. 50 коп.). Споживач розраховується з постачальником за електричну енергію за цінами, згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією, яка є додатком 2 до цього договору.
Відповідно до п. 5.2 договору ціна (тариф) електричної енергії зазначається в комерційній пропозиції Постачальника. Ціна (тариф) за одиницю Товару (1 кВт*год електричної енергії) ґрунтується на всіх фактичних складових ціни електроенергії та включає до себе, окрім закупівельної ціни на відповідному ринку, тариф, встановлений Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнку Постачальника за послуги з постачання електричної енергії.
У разі коливання ціни за одиницю Товару на ринку в сторону збільшення, Постачальник письмово звертається до Споживача листом, в якому пропонує нову ціну за одиницю Товару з урахуванням коливання ціни такого Товару на ринку, але не більше 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку, визначеною в Договорі. Разом із листом Постачальник повинен надати оригінал довідки з НКРЕКП / Торгово-промислової палати України чи її територіального відділення / ДП «Держзовнішінформ» / ДП «Укрпромзовнішекспертиза» // органів статистики або іншого органу, який має на це повноваження, із зазначенням зміненої ціни за одиницю Товару на ринку України (далі -Довідка), яка підтверджує та обґрунтовує збільшення ціни порівняно з ціною за одиницю Товару, встановленою у Додатку 2 до цього Договору.
Довідка повинна бути надана Постачальником Споживачу не пізніше 30 числа місяця, що передує місяцю поставки та не може бути замінена після зазначеного терміну.
Довідка, надана Постачальником пізніше вказаного терміну, Споживачем не розглядається та внесення змін до ціни за одиницю Товару не здійснюється.
Зміна ціни за одиницю Товару може бути здійснена не частіше 1 (одного) разу протягом розрахункового періоду, встановленого у п. 5.5 Договору, та не раніше ніж через 30 (тридцять) календарних днів після укладення цього Договору.
Відповідно до п. 5.3 договору інформація про діючу ціну електричної енергії має бути розміщена на офіційному веб-сайті Постачальника не пізніше ніж за 20 днів до початку її застосування із зазначенням порядку її формування.
Відповідно до п. 5.5 договору розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.
Відповідно до п. 9.5 договору порядок документального підтвердження порушень умов цього договору, а також відшкодування збитків встановлюється ПРРЕЕ та згідно з вимогами чинного законодавства.
Відповідно до п. 13.2 договору згідно з вимогами Закону України «Про публічні закупівлі», умови Договору не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції за результатами аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі або ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури. Істотні умови договору не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків:
1) зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника;
2) збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, газу та електричної енергії;
3) покращення якості предмета закупівлі, за умови що таке покращення не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
4) продовження строку дії договору про закупівлю та строку виконання зобов`язань щодо передачі товару, виконання робіт, надання послуг у разі виникнення документально підтверджених об`єктивних обставин, що спричинили таке продовження, у тому числі обставин непереборної сили, затримки фінансування витрат замовника, за умови що такі зміни не призведуть до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю;
5) погодження зміни ціни в договорі про закупівлю в бік зменшення (без зміни кількості (обсягу) та якості товарів, робіт і послуг), у тому числі у разі коливання ціни товару на ринку;
6) зміни ціни в договорі про закупівлю у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів та/або зміною умов щодо надання пільг з оподаткування - пропорційно до зміни таких ставок та/або пільг з оподаткування;
7) зміни встановленого згідно із законодавством органами державної статистики індексу споживчих цін, зміни курсу іноземної валюти, зміни біржових котирувань або показників Platts, ARGUS регульованих цін (тарифів) і нормативів, що застосовуються в договорі про закупівлю, у разі встановлення в договорі про закупівлю порядку зміни ціни;
8) зміни умов у зв`язку із застосуванням положень частини 6 статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі».
Відповідно до п. 1 Додатку № 2 «Комерційна пропозиція» ціна (тариф) електричної енергії: за 1 кВт/год з урахування вартості закупівельної ціни на відповідному ринку, тарифу, встановленого Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнки Постачальника за послуги з постачання електричної енергії, становить -1,5843 грн. з ПДВ та без ПДВ - 1,32025 грн., що складається зі складових:
Ц фактична = Ц закупівлі + Тпередачі + Тпостачальника 
1,32025 = 1,04002 + 0,24023 + 0, 04
Ц закупівлі - Середня ціна закупівлі на ринку електричної енергії;
Т передачі - Тариф на передачу електроенергії оператора системи передачі ДП «НЕК» «Укренерго», встановлений Постановою НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668 зі змінами; 
Т постачальника - тариф послуги постачальника.
Відповідно до п. 8 Додатку № 2 «Комерційна пропозиція» термін дії договору та умови пролонгації: до 31.12.2021р., продовження дії відповідно до Закону України «Про публічні закупівлі».
01.02.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 1, в пункті 1 якої сторони погодили, що в зв`язку із затвердженням постанови НКРЕКП від 9 грудня 2020 року № 2353, керуючись положеннями п. 7 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», сторони домовились при визначенні ціни (тариф) електричної енергії за 1 кВт*год, застосовувати тариф на послуги з передачі електричної енергії на рівні 293,93 грн/МВт*год (без урахування ПДВ), сторони домовились викласти п. 1 Додатку № 2 до Договору «Комерційна Пропозиція» у наступній редакції:
«Ціна (тариф) електричної енергії: за 1 кВт/год з урахування вартості закупівельної ціни на відповідному ринку, тарифу, встановленого Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнки Постачальника за послуги з постачання електричної енергії, становить - 1,64874 грн. з ПДВ та без ПДВ - 1,37395 грн., що складається зі складових:
Ц фактична = Ц закупівлі + Тпередачі + Тпостачальника
1,37395 = 1,04002 + 0,29393 + 0,04
Пунктами 2, 3 Додаткової угоди № 1 сторони домовились зменшити суму договору на 30 658, 56 грн., погодивши, що ціна договору на 2021 становить 999 136,44 грн. з ПДВ, а також сторони погодили зменшити обсяги постачання електричної енергії на 2021 рік на 44 000 кВт*год.
Пунктом 5 Додаткової угоди № 1 сторони домовились, що відповідно до ч. 3 ст. 631 ЦК України ця додаткова угода набуває чинності з дня підписання обома сторонами, застосовується до відносин сторін, що виникли з 01.01.2021 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 1728/20 від 28.12.2020 внаслідок коливання середньозважена ціна купівлі-продажу електроенергії на майданчику РДН (ринок «на добу наперед») у торговій зоні ОЕС України (об`єднаної енергетичної системи України) за 20 днів грудня (01.12-20.12) 2020 року у порівнянні з листопадом (01.11-30.11) 2020 року зросла па 4,50 %. Цінову довідку складено на підставі інформації з офіційного сайну ДП "Оператор ринку" (ціни вказані без урахування ПДВ та без урахування тарифу на передачу електричної енергії.
Проект додаткової угоди для підписання разом з ціновою довідкою направлено ТОВ "МЕК" на адресу споживача листом № 01-12/105 від 13.01.2021.
01.02.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 2, в пункті 1 якої сторони погодили, що в зв`язку зі зміною ціни за одиницю товару, що підтверджується довідкою РТПП Харківської торгово-промислової палати від « 28» грудня 2020 року № 1728/20, керуючись положеннями п. 2 ч. 5 статті 41 закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.2, п.п. 2 Договору, сторони дійшли згоди викласти п. 1 Додатку № 2 до Договору «Комерційна Пропозиція» у наступній редакції:
«Ціна (тариф) електричної енергії: за 1 кВт/год з урахування вартості закупівельної ціни на відповідному ринку, тарифу, встановленого Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнки Постачальника за послуги з постачання електричної енергії, становить - 1,7049 грн. з ПДВ та без ПДВ - 1,42075 грн., що складається зі складових:
Ц фактична = Ц закупівлі + Тпередачі + Тпостачальника
1,42075 = 1,08682 + 0,29393 + 0,04
Відповідно до п. 5 додаткової угоду № 2 від 01.02.2021 відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що ця додаткова угода набуває чинності з дня її підписання обома сторонами, застосовується до відносин сторін, що виникли з 01.01.2021, та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 518/21 від 02.03.2021 внаслідок коливання середньозважена ціна купівлі-продажу електроенергії на майданчику РДН (ринок «на добу наперед») у торговій зоні ОЕС України (об`єднаної енергетичної системи України) за лютий (01.02-28.02) 2021 року у порівнянні з січнем (01.01-31.01) 2021 року зросла на 11,61 %. Цінову довідку складено на підставі інформації з офіційного сайту ДП "Оператор ринку" (ціни вказані без урахування ПДВ та без урахування тарифу на передачу електричної енергії.
Проект додаткової угоди для підписання разом з ціновою довідкою направлено ТОВ "МЕК" на адресу споживача листом № 01-13/987 від 04.03.2021.
11.03.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 4, пунктом 1 якої сторони погодили, що в зв`язку зі зміною ціни за одиницю товару, що підтверджується довідкою РТПП Харківської торгово-промислової палати від « 02» березня 2021 року № 518/21, керуючись положеннями п. 2 ч. 5 статті 41 закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.2, п.п. 2 Договору, сторони дійшли згоди викласти п. 1 Додатку № 2 до Договору «Комерційна Пропозиція» у наступній редакції:
«Ціна (тариф) електричної енергії: за 1 кВт/год з урахування вартості закупівельної ціни на відповідному ринку, тарифу, встановленого Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнки Постачальника за послуги з постачання електричної енергії, становить - 1,8351876 грн. з ПДВ та без ПДВ - 1,529323 грн., що складається зі складових:
Ц фактична = Ц закупівлі + Тпередачі + Тпостачальника
1,529323 = 1,195393 + 0,29393 + 0,04 
Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 4 відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що ця додаткова угода набуває чинності з дня її підписання обома сторонами, застосовується до відносин сторін, що виникли з 01.03.2021р., та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 1055/21 від 06.05.2021 середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за березень (01.03-31.03) 2021 року склала 1 374,25 грн/МВт.год., середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за квітень (01.04-30.04) 2021 року склала 1 450,22 грн/МВт.год. Відсоток зміни ціни + 5,53 %. Цінову довідку складено на підставі інформації з офіційного сайту ДП "Оператор ринку" (ціни вказані без урахування ПДВ та без урахування тарифу на передачу електричної енергії).
Проект додаткової угоди для підписання разом з ціновою довідкою направлено ТОВ "МЕК" на адресу споживача листом № 01-12/1825 від 07.05.2021.
24.05.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 5, пунктом 1 якої сторони погодили, в зв`язку зі зміною ціни за одиницю товару, що підтверджується довідкою РТПП Харківської торгово-промислової палати від « 06» травня 2021 року № 1055/21, керуючись положеннями п. 2 ч. 5 статті 41 закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.2, п.п. 2 Договору, сторони дійшли згоди викласти п. 1 Додатку № 2 до Договору «Комерційна Пропозиція» у наступній редакції:
«Ціна (тариф) електричної енергії: за 1 кВт/год з урахування вартості закупівельної ціни на відповідному ринку, тарифу, встановленого Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнки Постачальника за послуги з постачання електричної енергії, становить - 1,9145136 грн. з ПДВ та без ПДВ - 1,595428 гри., що складається зі складових:
Ц фактична = Ц закупівлі + Тпередачі + Тпостачальника
1,595428 = 1,261498 + 0,29393 + 0,04
Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 5 відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що ця додаткова угода набуває чинності з дня її підписання обома сторонами, застосовується до відносин сторін, що виникли з 01.05.2021р., та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до цінової довідки Харківської торгово-промислової палати № 1489/21 від 05.07.2021 середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за травень (01.05-31.05) 2021 року склала 1 018,74 грн/МВт.год., середньозважена ціна на РДН в ОЕС України за червень (01.06-30.06) 2021 року склала 1 425, 14 грн/МВт.год. Відсоток зміни ціни + 39, 89 %. Цінову довідку складено на підставі інформації з офіційного сайту ДП "Оператор ринку" (ціни вказані без урахування ПДВ та без урахування тарифу на передачу електричної енергії).
Проект додаткової угоди для підписання разом з ціновою довідкою направлено ТОВ "МЕК" на адресу споживача листом № 01-12/2333 від 12.07.2021.
27.07.2021 між сторонами було укладено Додаткову угоду № 6, пунктом 1 якої сторони погодили, що в зв`язку зі зміною ціни за одиницю товару, що підтверджується довідкою РТПП Харківської торгово-промислової палати від « 05» липня 2021 року № 1489/21, керуючись положеннями п. 2 ч. 5 статті 41 закону України «Про публічні закупівлі» та п. 13.2, п.п. 2 Договору, сторони дійшли згоди викласти п. 1 Додатку № 2 до Договору «Комерційна Пропозиція» у наступній редакції:
«Ціна (тариф) електричної енергії: за 1 кВт/год з урахування вартості закупівельної ціни на відповідному ринку, тарифу, встановленого .Регулятором для оператора системи передачі за передачу електричної енергії та націнки Постачальника за послуги з постачання електричної енергії, становить - 2,06574 грн. з ПДВ та без ПДВ - 1,72145 грн., що складається зі складових:
Ц фактична = Ц закупівлі + Тпередачі + Тпостачальника
1,72145=1,38752 + 0,29393 + 0,04
Відповідно до п. 5 Додаткової угоди № 6 відповідно до частини 3 статті 631 Цивільного кодексу України сторони домовились, що ця додаткова угода набуває чинності з дня її підписання обома сторонами, застосовується до відносин сторін, що виникли з 01.07.2021р., та є невід`ємною частиною договору.
Судом встановлено, що на виконання умов договору позивачем в період з січня 2021 по грудень 2021 спожито активну електричну енергію на загальну суму 999 136,43 грн., що підтверджується актами про прийняття-передавання товарної продукції та рахунками, а саме:
- рахунок № 44/390/1/1 від 12.02.2021 на суму 109 729,08 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/1/1 від 12.02.2021 (за січень 2021) на суму 109 729,08 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/2/1 від 17.03.2021 на суму 85 509,25 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/2/1 від 17.03.2021 (за лютий 2021) на суму 85 509,25 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/3/1 від 08.04.2021 на суму 98 075,90 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/3/1 від 08.04.2021 (за березень 2021) на суму 98 075,90 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/4/1 від 30.04.2021 на суму 75 020,47 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/4/1 від 30.04.2021 (за квітень 2021) на суму 75 020,47 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/5/1 від 31.05.2021 на суму 51 184,58 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/5/1 від 31.05.2021 (за травень 2021) на суму 51 184,58 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/6/1 від 30.06.2021 на суму 45 799,06 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/6/1 від 30.06.2021 (за червень 2021) на суму 30.06.2021 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/7/1 від 31.07.2021 на суму 70 398,35 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/7/1 від 31.07.2021 (за липень 2021) на суму 70 398,35 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/8/1 від 06.09.2021 на суму 60 732,76 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/8/1 від 06.09.2021 (за серпень 2021) на суму 60 732,76 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/9/1 від 11.10.2021 на суму 53 122,58 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/9/1 від 11.10.2021 (за вересень 2021) на суму 53 122,58 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/10/1 від 11.11.2021 на суму 93 346,68 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/10/1 від 11.11.2021 (за жовтень 2021) на суму 93 346, 68 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/11/1 від 06.12.2021 на суму 123 089,20 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/11/1 від 06.12.2021 (за листопад 2021) на суму 123 089, 20 грн. з ПДВ;
- рахунок № 44/390/12/1 від 29.12.2021 на суму 133 128,53 грн. та акт приймання-передавання товарної продукції № 44/390/12/1 від 29.12.2021 (за грудень 2021) на суму 133 128, 53 грн. з ПДВ.
Всі акти підписано та скріплено печатками сторін.
Позивачем проведено оплату за використану електричну енергію в сумі 999 136,43 грн., що не заперечується сторонами. 
В ході позапланового аудиту Миколаївської обласної прокуратури, проведеного на виконання наказу Генерального прокурора від 26.05.2023 № 139, зокрема, щодо дотримання вимог чинного законодавства при здійсненні процедур закупівель електричної енергії та природного газу, укладання та виконання умов господарських договорів у період з 01.01.2021 до 31.12.2021 (аудиторський звіт № 29-23-6 від 16.06.2023) виявлено, що за результатом розгляду процедури закупівлі -10-12-009185-d ідентифіковано низку проблемних питань, які негативно вплинули на загальний стан проведення даної закупівлі, а саме:
- здійснення перегляду ціни у бік збільшення без належного його документального обґрунтування; 
- допущено укладення додаткових угод щодо перегляду ціни у бік збільшення при умові, що середньозважені ціни на ринку електричної енергії були нижчими за ціну зазначену на момент укладення додаткових угод;
- не використано право щодо попереднього ініціювання укладання Додаткової угоди на зменшення ціни за одиницю товару на відповідний відсоток під час наявного факту коливання ціни в бік зменшення підтвердженого на сайті «Оператору ринку»;
- внаслідок збільшення ціни на електричну енергію, що призвело до зменшення обсягу постачання прокуратурою не забезпечено загальних принципів, визначених Законом щодо максимальної економії та ефективності, що призвело до неефективного та нерезультативного використання бюджетних коштів з оціночними втратами розрахунково у розмірі 145, 239 тис. грн;
- встановлено порушення п. 11 ч. 1 ст. 10 Закону в частині оприлюднення на сайті Уповноваженого органу повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю та зміни до договору у випадках, передбачених частиною 5 статті 41 цього Закону;
- встановлено порушення п. 12 ч. 1 ст. 10 Закону в частині оприлюднення на сайті Уповноваженого органу звіту про виконання договору про закупівлю.
Вищевикладені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом.

Мотивувальна частина.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Частиною 2 ст. 269 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
У даному випадку, апелянт просить скасувати рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі № 915/1905/23 в частині визнання недійсними додаткових угод № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021, № 6 від 27.07.2021, до договору про постачання електричної енергії споживачу № 44/390 від 11.12.2020, та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь Миколаївської обласної прокуратури 138 808,25 грн. зайво сплачених коштів.
Таким чином, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі № 915/1905/23 в частині визнання недійсними додаткових угод № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021, № 6 від 27.07.202, до договору про постачання електричної енергії споживачу № 44/390 від 11.12.2020, та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на користь Миколаївської обласної прокуратури зайво сплачених коштів.
В іншій частині рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі № 915/1905/23 колегією суддів не переглядається.
Розглянувши матеріали господарської справи, доводи та вимоги апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню, виходячи з таких підстав.
Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вказаний вище підхід є загальним і може застосовуватись при розгляді будь-яких категорій спорів, оскільки не доведеність порушення прав, за захистом яких було пред`явлено позов, у будь-якому випадку є підставою для відмови у його задоволенні.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду (частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).
Наведена позиція ґрунтується на тому, що під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Позивачем є особа, яка подала позов про захист порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Водночас позивач самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи, і в залежності від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту, при цьому застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Чинне законодавство визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано із позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Отже, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права.
Крім того, суди мають виходити із того, що обраний позивачем спосіб захисту цивільних прав має бути не тільки ефективним, а й відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами, та має бути спрямований на захист порушеного права.
Враховуючи вищевикладене, виходячи із приписів статті 4 Господарського процесуального кодексу України, статей 15, 16 Цивільного кодексу України, можливість задоволення позовних вимог перебуває у залежності від наявності (доведеності) наступної сукупності умов: наявність у позивача певного суб`єктивного права або інтересу, порушення такого суб`єктивного права (інтересу) з боку відповідача та належність (адекватність встановленому порушенню) обраного способу судового захисту. Відсутність (недоведеність) будь-якого з означених елементів унеможливлює задоволення позовних вимог.
Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст.628 ЦК України).
Закон України "Про публічні закупівлі" визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад.
Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Відповідно до п. 6, 18 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про публічні закупівлі" у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
- договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару;
- переможець процедури закупівлі - учасник, тендерна пропозиція якого відповідає всім критеріям та умовам, що визначені у тендерній документації, і визнана найбільш економічно вигідною, та якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю, або учасник, якому замовник повідомив про намір укласти договір про закупівлю за результатами застосування переговорної процедури закупівлі.
Як встановлено вище, 11.12.2020 за результатами проведення процедури закупівлі UA-2020-10-12-009185-d між ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» (постачальник) та Миколаївською обласною прокуратурою (споживач) було укладено договір про закупівлю електроенергії № 44/390 від 11.12.2020, відповідно до умов якого сторони узгодили, що його предмет є електрична енергія у кількості 650 000 кВт/год вартістю 1,5843 грн. за одиницю товару.
В подальшому між сторонами укладались додаткові угоди, якими сторони вносили зміни стосовно ціни (тарифів) електричної енергії, а саме:
01.02.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду № 1, якою внесено зміни в частині підвищення ціни товару до 1,64874 грн., у зв`язку зі зміною Тпередачі (Тариф на передачу електроенергії оператора системи передачі ДП «НЕК» «Укренерго», встановлений Постановою НКРЕКП від 10.12.2019 № 2668 зі змінами; Т постачальника - тариф послуги постачальника) (зміна регульованих цін (тарифів), що застосовуються в договорі про закупівлю);
01.02.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду № 2, якою внесено зміни в частині підвищення ціни товару до 1,7049 грн., тобто ціну збільшено на 7,6 % в порівнянні з первинними умовами договору;
11.03.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду № 4, якою внесено зміни в частині підвищення ціни товару до 1,8351876 грн., тобто ціну збільшено на 7,6 % в порівнянні з додатковою угодою № 2, а в порівнянні з основним договором - на 15,84 %;
24.05.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду № 5, якою внесено зміни в частині підвищення ціни товару до 1,9145136 грн., тобто ціну збільшено на 4,32 %, в порівнянні з додатковою угодою № 4, а в порівнянні з основним договором - на 20,84 %.
27.07.2021 між сторонами було укладено додаткову угоду № 6, якою внесено зміни в частині підвищення ціни товару до 2,06574 грн., тобто ціну збільшено на 7,9 % в порівнянні з додатковою угодою № 5, а в порівнянні з основним договором - на 30,38%;
Підставою для укладення додаткових угод були листи-повідомлення з долученими до них ціновими довідками Харківської торгово-промислової палати, які наявні в матеріалах справи.
Сутність публічної закупівлі полягає у забезпеченні виникнення прав та обов`язків у замовників (зобов`язання зі сплати коштів за придбані товари, виконані роботи чи надані послуги) та учасників процедур закупівель (продажу таких товарів, виконанні робіт чи наданні послуг учасником за результатами проведення процедури закупівлі) у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі".
Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту.
При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору) (постанова ВП ВС від 02.08.2023 у справі № 924/1288/21).
У випадку порушення вимог законодавства при укладенні договору про закупівлю, за винятком тих, що передбачені ст. 43 "Нікчемність договору про закупівлю" Закону України "Про публічні закупівлі", такий договір може бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, тобто є оспорюваним (постанова ВП ВС від 02.08.2023 у справі № 924/1288/21).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 904/180/22.
Положеннями ч.1 ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
Статтею 20 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що відкриті торги є основною процедурою закупівлі (частина 1); під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій (частина друга).
Відповідно до п.8 ч.2 ст.22 цього Закону тендерна документація має містити проект договору про закупівлю з обов`язковим зазначенням порядку змін його умов.
Згідно з ч.1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом.
У частині четвертій статті 41 цього Закону визначено, що умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції / пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Стаття 652 ЦК України передбачає, що у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Через зміну істотних обставин договір може бути змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) у момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
За змістом ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, зокрема, збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (пункт 2 цієї частини).
Таким чином, системний аналіз положень статей 651, 652 ЦК України та положень пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає підстави для висновку про те, що зміна істотних умов договору про закупівлю (збільшення ціни за одиницю товару) є правомірною виключно за таких умов: відбувається за згодою сторін; порядок зміни умов договору має бути визначений самим договором (відповідно до проекту, який входив до тендерної документації); підстава збільшення - коливання ціни такого товару на ринку (обґрунтоване і документально підтверджене постачальником); ціна за одиницю товару може збільшуватися не більше ніж на 10%; загальна сума (ціна) договору не повинна збільшуватися (подібний висновок наведений у постановах Верховного Суду від 09.06.2022 у справі №927/636/21, від 07.12.2022 у справі №927/189/22, від 16.02.2023 у справі №903/383/22).
Верховний Суд у постанові 13.04.2023 по справі №908/653/22 вказав наступне:
"Верховним Судом у постанові від 12.09.2019 у справі № 915/1868/18 наголошено, що можливість зміни ціни договору внаслідок недобросовісних дій сторін (сторони) договору робить результат закупівлі невизначеним та тягне за собою неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених Законом України "Про публічні закупівлі".
Метою регулювання, передбаченого статтею 41 Закону України "Про публічні закупівлі", а саме закріплення можливості сторін змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% є запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Тобто, передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний вже укладений договір і щоб не проводити новий тендер, закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону України "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Верховний Суд вважає, що обмеження 10 % застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної в договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 927/1058/21, від 22.06.2022 у справі № 917/1062/21, від 07.12.2022 у справі № 927/189/22, прийнятих у подібних правовідносинах, за наслідками розгляду спорів про визнання недійсними додаткових угод, що були укладені під час дії нової редакції Закону України "Про публічні закупівлі", яка вступила в законну силу 19.04.2020.".
У п. 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22 суд також дійшов наступного правового висновку: «У будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами в договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом строку дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару в бік збільшення за наявності умов, встановлених у статті 652 ЦК України та пункті 2 частини п`ятої статті 41 Закону №922-VIII, проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі».
В той же час Верховним Судом у складі колегії судів Касаційного господарського суду 29.01.2025 року було прийнято ухвалу про справі № 920/19/24, відповідно до якої справу було передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Передаючи справу № 920/19/24 на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від по справі № 920/19/24 вказала, що не вбачає відступу від висновку про застосування норми права, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 січня 2024 року у справі № 922/2321/22.
Крім того, в даній постанові від 21.11.2025 міститься відповідний правовий висновок:
« 205. Зміна умов договору про закупівлю щодо збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 % не допускається, в тому числі і у випадку закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
206. Зміни та доповнення до пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, внесені Законом № 1530-IX, стосуються лише встановлення альтернативного варіанту визначення моменту початку обчислення строку для зміни ціни за одиницю товару - 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю або 90 днів з моменту внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару та не скасовують встановлену первісною редакцією цього Закону заборону збільшення ціни за одиницю товару більше ніж на 10 %, в тому числі і при здійсненні закупівлі бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії. 
207. Виняток з обмежень, викладений в останньому реченні пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII, повинен тлумачитися суто буквально, а тому він стосується лише строків зміни ціни за одиницю товару у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії (дотримання умови про зміну лише раз на 90 днів в цьому випадку не діє) і не визначає верхньої межі збільшення (зміни) ціни за одиницю товару.»
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з абзацом 1 частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Як вже було зазначено, положення п.2 ч.5 ст. 41 Закону №922-VIII прямо передбачають, що обов`язковою умовою для збільшення ціни договору є наявність підтверджених обставин коливання цін на ринку щодо відповідного товару, зокрема і електричної енергії.
При цьому чинне законодавство не передбачає, які саме документи мають підтверджувати факт коливання цін.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що частина п`ята статті 41 Закону №922-VIII дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10% та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника.
Разом з тим, ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. 
Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним (подібна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2019 у справі №915/346/18, від 12.02.2020 у справі №913/166/19, від 21.03.2019 у справі №912/898/18, від 25.06.2019 у справі №913/308/18, від 12.09.2019 у справі №915/1868/18).
Отже, виходячи з наведеного, суд зауважує, що предметом доведення та дослідження є обґрунтованість підстав для внесення змін до договору у зв`язку з істотною зміною обставин, а також дотримання визначеного Законом граничного розміру можливого відсоткового збільшення ціни договору.
Щодо визнання недійсними додаткових угод № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021 та № 6 від 27.07.2021, то колегія суддів зазначає наступне.
Враховуючи вимоги п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі», а також приймаючи до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.01.2024 у справі № 922/2321/22 та постанові від 21.11.2025 по справі 920/19/24, колегія суддів доходить висновку про законодавчо встановлену заборону вносити зміни до договору, в результаті яких ціна товару може збільшитись більш ніж на 10 відсотків.
Як було встановлено вище:
- додатковою угодою №4 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 15,84%;
- додатковою угодою №5 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 20,84%;
- додатковою угодою №6 відбулося збільшення ціни за l кВт*год електроенергії на 30,38%.
Таким чином, сторони, укладаючи додаткові угоди № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021 та № 6 від 27.07.2021, в загальному збільшили ціну (тариф) електричної енергії на 30, 38 %, що перевищує 10 % від ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору. 
Вказане є самостійною підставою для висновку про невідповідність додаткових угод №4, №5, №6 положенням ст.41 Закону "Про публічні закупівлі".
Тобто, укладаючи дані додаткові угоди було порушено гранично можливо межу підвищення ціни товару, що є самостійною підставою для визнання додаткових угоди недійсними.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість доводів позивача в частині порушення вимог п. 2 ч. 5 ст. 41 Закону України «Про публічні закупівлі» під час укладення додаткових угод № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021 та № 6 від 27.07.2021 до договору про закупівлю електроенергії № 44/390 від 11.12.2020 та задоволення позову в цій частині.

2. Щодо позовних вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою статті 203 цього Кодексу.
Частиною третьою статті 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно із частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави
застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Недійсність додаткових угод означає, що зобов`язання сторін регулюються договором.
Відтак постачання електричної енергії споживачу і його оплата мали здійснюватися сторонами відповідно до умов укладеного договору №44/390 про постачання електричної енергії споживачу від 11.12.2020 та з урахуванням додаткової угоди №2.
Тобто вартість електричної енергії, поставленої до 01.02.2021, обраховується за ціною 1,5843 грн. за 1 кВт/год з ПДВ (ціна визначена договором №44/390), а вартість електричної енергії, поставленої починаючи з 01.01.2021, розраховуються за ціною 1,7049 за 1 кВт/год з ПДВ (ціна визначена додатковою угодою № 2 до договору №44/390).
В той же час, як було встановлено судом, відповідачем були виставлені рахунки за спожиту електричну енергію, сторонами договору було складено акти прийняття-передавання товарної продукції та позивачем сплачено 999 136,43 грн, що підтверджується платіжними дорученнями, наявними у матеріалах справи.
Враховуючи задоволення заявлених позивачем позовних вимог про визнання недійсними додаткових угод № 4 від 11.03.2021, № 5 від 24.05.2021 та № 6 від 27.07.2021 до договору про закупівлю електроенергії № 44/390 від 11.12.2020, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що набуті ТОВ «Миколаївська електропостачальна компанія» кошти є безпідставними та мають бути повернуті позивачу відповідно до положень ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 1212, п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК України.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок безпідставно отриманих коштів, колегія суддів вважає, що він є обгрунтованим та арифметично вірним. 
Таким чином, грошові кошти в сумі 138 808, 25 грн є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, а тому підлягають поверненню позивачу в силу приписів статей 216, 1212 ЦК України.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача сплачених грошових коштів у розмірі 138 808, 25 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. 
Висновок суду щодо кваліфікації вказаних коштів як таких, що підлягають поверненню згідно до ст.1212 ЦК України, цілком відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №922/2321/22.

Як встановлено вище, доводи апеляційної скарги також жодним чином не спростовують висновків, до яких дійшла колегія суддів, та не доводять неправильність чи незаконність рішення, прийнятого судом першої інстанції.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").

Висновки апеляційного господарського суду.
Згідно статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Будь-яких підстав для скасування рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 за результатами його апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено.
За вказаних обставин оскаржуване рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга залишенню без задоволення із віднесенням витрат на оплату судового збору за подачу апеляційної скарги на апелянта.

Керуючись статтями 269-271, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Південно-західний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївська електропостачальна компанія» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Миколаївської області від 18.04.2025 по справі №915/1905/23 - залишити без змін.
Витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду у випадках і строки, передбачені ст.ст. 287, 288 ГПК України.
Повний текст постанови складено та підписано 22.06.2026.

Головуючий К.В. Богатир

Судді: Л.В. Поліщук

С.В. Таран