П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 509/4561/25	

Категорія: 113070100	Головуючий у суді І інстанції: Кочко В. К. місце ухвалення: селище Овідіополь	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача	Семенюка Г.В.	
суддів: 	Федусика А.Г.	
 	Шляхтицького О.І.	

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні П`ятого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, в особі сержанта поліції Боговика Євгена Миколайовича про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення

в с т а н о в и В:

27 серпня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, в особі сержанта поліції Боговика Євгена Миколайовича, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.08.2025 серії ЕНА №5511794 в сумі 20 400 грн, за вчинення правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Також позивач просив закрити справу про адміністративне правопорушення, у зв`язку з відсутністю в його діях відповідного складу.
В обґрунтування позовних вимог позивач пояснив, що указаною постановою його притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн.
Пояснюючи обставини події зазначив, що виховує самостійно доньку, якої 17.08.2025, приблизно о 17:00 год., стало погано і він вирішив поїхати на мопеді в аптеку для придбання ліків, будучи у 2024 році позбавленим права керування транспортними засобами. Після аптеки поїхав у магазин у с. Барабой, де його зафіксувала камера. У подальшому зустрівся з друзями, зайшов у магазин, приблизно о 22:00 год., де стався конфлікт та викликано працівників поліції. Після прибуття поліції на нього склали протокол щодо керування о 19:04 год. транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Позивач указує на те, що це є недостовірною інформацією, оскільки він займався здоров`ям дитини і не міг бути у стані алкогольного сп`яніння, ніхто з поліцейських його не зупиняв, немає свідків та доказів.
Далі, на наступний день, відповідачем була прийнята спірна постанова серії ЕНА №5511794 від 18.08.2025 та притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн. ОСОБА_1 , вважає, що його не позбавляли права керування мопедом, так як у водійському посвідченні, якого його позбавили відсутня відкрита категорія на керування мопедом. Указує на те, що сума штрафу є завеликою для нього, оскільки він зараз не працює, доглядає та виховує неповнолітню дитину. Вважає, що керував мопедом у стані крайньої необхідності, через загрозу життю доньки.
Також указує на те, що спірна постанова не містить усіх даних про позивача та транспортний засіб, а також орган, який наклав стягнення, невірно застосував норми матеріального права.
ОСОБА_1 вважає, що відео, яке знято на камеру магазину, є недопустимим та неналежним доказом, оскільки камера розміщена не у відповідності до вимог статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» (застосування технічних приладів, технічних засобів та спеціалізованого програмного забезпечення).
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2026 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Мотиви апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не взяв до уваги статтю 75 КАС України, яка передбачає, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Скаржник стверджує про те, що працівники поліції його не зупиняли, не фотографували, немає показів свідків та інших доказів скоєння ним адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №5511794 від 18.08.2025, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 20 400 грн.
Зміст вказаної постанови свідчить про те, що 17.08.2025 приблизно о 19:04 год. ОСОБА_1 , по вул. Нова, 12 у с. Барабой, керував мопедом без реєстрації, будучи позбавленим права керування від 23.07.2025, чим порушив підпункт «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху.

Не погоджуючись з цією постановою по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при винесенні оскаржуваної постанови по справі про адміністративне правопорушення інспектор не порушив норми чинних нормативно-правових актів, винність особи у вчиненні правопорушення була доведена належним чином.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
За приписами частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Згідно статті 14 вказаного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 1.1 Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.3 вказаних Правил закріплено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
У силу вимог ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух, не створювати перешкод для проїзду спеціалізованого санітарного транспорту бригад екстреної (швидкої) медичної допомоги, який рухається з включеними проблисковим маячком та спеціальним звуковим сигналом та інше.
Згідно з підпунктом «а» пункту 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, -
тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 статті 9 КУпАП встановлено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно статті 283 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про:
- дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення;
- транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак);
- технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався);
- розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження;
- відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною 1 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Аналіз наведених вище положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що вина водія у порушенні Правил дорожнього руху повинна доводитись суб`єктом владних повноважень певними доказами, серед яких показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото і кінозйомки, відеозапису, пояснення свідків тощо.
Слід зазначити, що, в силу вимог статті 251 КУпАП, візуальне спостереження працівником поліції за порушенням не може бути доказом порушення Правил дорожнього руху.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, встановила, що в них відсутні будь-які докази (фото або відео) вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП.
Крім того, суд апеляційної інстанції вважає, що спірна постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18.08.2025 серії ЕНА №5511794 не відповідає вимогам статті 283 КУпАП, оскільки вона не містить відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами (фото або відеозаписом правопорушення).
Про те, що суб`єкт владних повноважень повинен довести належними доказами, зокрема, фото або відеозаписом, вчинення водієм адміністративного правопорушення, зазначено у постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року (справа № 357/10134/17).
У справі Barbera, Messeque and Jabardo v. Spain (скарга № 10590/83 від 6 грудня 1988 року) Європейський суд з прав людини, зазначив, що докази, покладені в основі висновку суду про винність обвинуваченого, мають відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (справа Daktaras v. Lithuania, скарга № 42095/98).
Європейський суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (пункт 21 рішення).
Крім того, у рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційного Суду України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (пункт 4.1)
Оскільки суб`єкт владних повноважень не вказав в оскаржуваній постанові докази, які підтверджують вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не надав таких доказів суду, всі сумніви стосовно доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь.

Отож, колегія суддів вважає, що суб`єкт владних повноважень не довів належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірно притягнув його до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов безпідставного висновку про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, оскільки у своєму рішенні не зазначив жодного доказу, який би підтвердив даний факт.
До того ж, є незрозумілими дії працівника поліції Боговика Є. М. про складення постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5511794 на наступний день після вчинення адміністративного правопорушення, а саме: вчинення адміністративного правопорушення відбулось 17.08.2025, а спірна постанова складена 18.08.2025.
Відповідно до частини 2 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
За правилами частини 5 статті 258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою - третьою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Отже, колегія суддів вважає, що, у випадку вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП, поліцейський мав винести постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 КУпАП на місці вчинення правопорушення, однак цього не зробив, порушивши вимоги статті 258 КУпАП.

Отож, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про недоведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого адміністративного правопорушення та як наслідок неправомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Отже, КАС України надає суду право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
За таких обставин, беручи до уваги відсутність належних доказів щодо вчинення позивачем адміністративного правопорушення, колегія суддів вважає, що постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення від 18.08.2025 серії ЕНА №5511794 за частиною 4 статті 126 КУпАП має бути скасована, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Підсумовуючи викладене та враховуючи те, що суд першої інстанції не довів обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, є всі підстави, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 317 та пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат, слід указати таке.
Частина 1 статті 139 КАС України передбачає, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що за рахунок бюджетних асигнувань Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області слід стягнути суму судового збору 1514 грн на користь позивача, оскільки при поданні позову судовий збір складав 605,60 грн, а при поданні апеляції судовий збір становив 908,40 грн.
Також слід вказати, що в суді першої та апеляційної інстанцій позивач сплатив судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Пункт 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір» передбачає, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
У зв`язку з тим, що позивач за подання позову та апеляції сплатив судовий збір в сумі 1211,20 грн та в сумі 1816,80 грн відповідно, слід повернути йому переплачений судовий збір у розмірі 1514 грн з Державного бюджету України.

Стаття 272 КАС України встановлює особливості апеляційного та касаційного оскарження судових рішень в окремих категоріях адміністративних справ, частина 3 якої передбачає, що судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-283-1, 284-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 18 березня 2026 року – скасувати.
Ухвалити у справі постанову, якою позов ОСОБА_1 до Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області, в особі сержанта поліції Боговика Євгена Миколайовича про скасування постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення – задовольнити.
Постанову про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 18 серпня 2025 року серії ЕНА №5511794, передбаченого частиною 4 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення – скасувати, а справу про адміністративне правопорушення – закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області (код за ЄДРПОУ 41413364) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.
Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн з Державного бюджету України.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		Г.В. Семенюк	
Судді	  	А.Г. Федусик   О.І. Шляхтицький