Справа 350/1752/25
Номер провадження 1-кп/350/98/2026

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,
секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області в селищі Рожнятів Калуського району Івано-Франківської області кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Сваричів Рожнятівського району Івано-Франківської області, непрацюючого, особи з інвалідністю третьої групи, перебуваючого на військовому обліку, не одруженого, з загальною середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 жовтня 2025 року за № 12025096220000094, 
в с т а н о в и в:
Обвинувачений ОСОБА_4 22 жовтня 2025 року близько 18 год 00 хв, перебуваючи за місцем свого проживання, в житловому будинку АДРЕСА_1 , в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив словесний конфлікт зі своїм батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_4 переслідуючи умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень батькові, під час виниклої між ними сварки, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки щодо здоров`я останнього та бажаючи їх настання, схопив ОСОБА_5 обома руками за верхній одяг та штовхнув його, внаслідок чого той впав на підлогу. Коли ОСОБА_5 перебував у лежачому положенні на підлозі, ОСОБА_4 із застосуванням фізичної сили наступив ногою на його грудну клітку.
В результаті вказаних вище протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно висновку судово-медичної експертизи Калуського райвідділення обласного бюро СМЕ Івано-Франківської обласної державної адміністрації № 149 від 6 листопада 2025 року, потерпілому ОСОБА_5 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми грудної клітки з переломом грудини без зміщення, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як такі що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент спричинення. 
В ході судового засідання обвинувачений ОСОБА_4 вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, розкаявшись в скоєному, своїми показами підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті, зокрема суду пояснив, що у вечірній час 22 жовтня 2025 року в ході сварки, яка виникла між ним та його батьком, він схопив останнього руками за одяг та штовхнув, а коли батько впав, то наступив ногою на його грудну клітку. Про вчинене жалкує, на теперішній час вони з батьком помирилися та продовжують разом проживати, просив суворо його не карати. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, однак подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності, претензій до обвинуваченого не має, просить його суворо не карати. 
Враховуючи те, що обвинувачений та прокурор не оспорюють всі фактичні обставини кримінального провадження і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження положення частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил статтей 349 частиною 3, 351 Кримінального процесуального кодексу України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по кримінальному провадженню, окрім допиту обвинуваченого.
Суд вважає пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення доведеним і кваліфікує його дії за частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.
Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження вчинення ним нових кримінальнх правопорушень.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року зі змінами від 06 листопада 2009 року звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожної особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог статті 65 Кримінального кодексу України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
Визначаючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 міри покарання, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 Кримінального кодексу України є нетяжким злочином, дані, які характеризують особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, на профілактичних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, вперше притягується до кримінальної відповідальності, а також є особою з інвалідністю третьої групи, має стійкі соціальні зв`язки. 
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України є щире каяття, оскільки обвинувачений у судовому засіданні щиро розкаювався, шкодував про вчинене.
До обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України суд відносить вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку з якою перебуває у сімейних відносинах. 
З досудової доповіді представника персоналу органу пробації Калуського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області ОСОБА_6 вбачається, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції його від суспільства, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення середній. 
На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, які пом`якшують покарання та обставини, які обтяжують покарання, суд, реалізуючи принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з урахуванням позиції потерпілого, який просив суворо не карати обвинуваченого, вважає за необхідне, призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі, із застосуванням положень статей 75, 76 Кримінального кодексу України, оскільки його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, що відповідає загальним вимогам призначення покарання. При цьому суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, буде цілком відповідати тяжкості вчиненого злочину, особі винного.
Згідно статті 91-1 Кримінального кодексу України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.
Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку та можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Контроль за поведінкою засуджених, до яких застосовано обмежувальні заходи, здійснює орган пробації за місцем проживання засудженого, а в разі вчинення злочину військовослужбовцем - командир військової частини.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив домашнє насильство відносно свого батька ОСОБА_5 та в ході сварки наніс йому тілесні ушкодження.
Таким чином з метою необхідності зміни насильницької поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 у майбутньому та формування у нього неагресивної моделі поведінки у стосунках, як з потерпілим, так і з оточуючими, до нього слід застосувати обмежувальний захід у виді направлення для проходження програми для кривдників, який з урахуванням пункту 5 частини першої статті 91-1 Кримінального кодексу України, фактичних обставин кримінального правопорушення та відомостей про особу обвинуваченого, повинен становити 3 (три) місяці.
Такий обмежувальний захід буде сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілого ОСОБА_5 , а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.
Цивільний позов не заявлено.
Запобіжний захід до обвинуваченого не обирався. 
Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись статями 349, 368-371, 374, 532 Кримінального процесуального кодексу України, 
у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.
Відповідно до статті 75 Кримінального кодексу України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.
На підставі статті 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі пункту 5 частини першої статті 91-1 Кримінального кодексу України направити обвинуваченого ОСОБА_4 для проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1