Номер провадження 3/754/1512/26
Справа №754/6668/26
ПОСТАНОВА 
Іменем України

18 червня 2026 року суддя Деснянського районного суду м. Києва Скляренко У.В, розглянувши матеріали, які надійшли з Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ст. 185 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення, серії ВАД №631621 від 03.04.2026, ОСОБА_1 03.04.2026 р. о 11 год. 30 хв. за адресою: м. Київ, пр. Червоної Калини, 18, вчинив злісну непокору працівникам поліції, а саме відмовився пред`являти документ відповідно до ч.2 ст.32 ЗУ «Про Національну Поліцію», чинив опір під час затримання внаслідок чого поліцейський отримав травму ноги. 
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ст.185 КУпАП.
У судове засідання призначене на 22.04.2026 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Клопотань про відкладення не направляв.
Згідно ч. 2 ст. 268 КУпАП, у зв`язку із неявкою ОСОБА_1 , явка якого є обов`язковою, суд до останнього застосував привід у судове засідання на 13.05.2026.
У судове засідання 13.05.2026 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , приводом не доставлений.
В подальшому, судом відповідно до постанов від 25.05.2026 і 08.06.2026 до ОСОБА_1 було застосовано привід, однак у судові засідання 08.06.2026 та 18.06.2026 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , доставлений не був.
Практикою Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ від 03.04.2008 «Пономарьов проти України»).
Дослідивши матеріали справи, суд доходить таких висновків.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчинення, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст. 185 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за злісну непокору законному розпорядженню або вимозі поліцейського при виконанні ним службових обов`язків, а також вчинення таких же дій щодо члена громадського формування з охорони громадського порядку і державного кордону або військовослужбовця у зв`язку з їх участю в охороні громадського порядку.
Пленум Верховного Суду України у п. 7 Постанови «Про застосування судами законодавства, що передбачає відповідальність за посягання на життя, здоров`я, гідність та власність суддів і працівників правоохоронних органів» роз`яснив, що злісною непокорою є відмова від виконання наполегливих, неодноразово повторених законних вимог чи розпоряджень працівника міліції при виконанні ним службових обов`язків, а також, що адміністративна відповідальність за ст. 185 КУпАП настає при відсутності застосування фізичної сили з боку винної особи.
З об`єктивної сторони злісна непокора виражається у відмові від обов`язкового виконання наполегливих, неодноразово повторених розпоряджень або вимог працівника поліції, або в непокорі, вираженій в зухвалій формі, що свідчить про явну неповагу до органів та осіб, які охороняють громадський порядок. Відмова правопорушника проявляється у недвозначній формі словами, жестами, мовчанням тощо.
Відмінність опору від злісної непокори полягає в тому, що опір це активна фізична протидія законній діяльності потерпілих, а злісна непокора це пасивна поведінка.
З положень КУпАП з урахуванням позиції Верховного Суду України, висловленої в узагальненні «Практика розгляду судами справ про адміністративні правопорушення, що посягають на встановлений порядок управління (статті 185-185-2 КУпАП) випливає, що дане правопорушення обов`язково передбачає наявність законної вимоги поліцейського, саме законної, адже його вимоги та розпорядження акт, юридично рівнозначний наказу, що виражений у категоричній формі, мають бути законодавчо обґрунтовані, зокрема, про перебування його при виконанні службових обов`язків мають свідчити установлена форма одягу, нагрудний знак, а також пред`явлене відповідне посвідчення, у зв`язку з чим у протоколі про адміністративне правопорушення повинні бути відображені які саме законні вимоги були висунуті поліцейським, дані про те, що він знаходився при виконанні службових обов`язків.
Необхідність з`ясування суті розпорядження працівника поліції, з метою надання оцінки його законності, випливає, зокрема, з Постанови Верховного Суду України від 03 березня 2014 року у справі № 5-49к13, прийнятої внаслідок постановлення рішення Європейського суду з прав людини по справі «Вєренцов проти України» від 11 квітня 2013 року (набуло статусу остаточного 11 липня 2013 року).
Згідно ч.2 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» у період дії воєнного стану та/або під час мобілізації (крім цільової) поліцейський має право вимагати в особи чоловічої статі віком від 18 до 60 років пред`явлення нею військово-облікового документа разом з документом, що посвідчує особу, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах.
В матеріалах справи відсутні докази про агресивну поведінку ОСОБА_1 або непокорі, вираженій в зухвалій формі.
З переглянутого в суді відеозапису, наданого Управління патрульної поліції, вбачається, що ОСОБА_1 був зупинений працівниками ТЦК, а не працівником поліції. Працівник поліції почав висувати ОСОБА_1 вимогу пред`явити військово-обліковий документ, однак всупереч ч.2 ст. 32 ЗУ « Про національну поліцію» поліцейським жодного разу не було висунуто вимогу пред`явити документ, що посвідчує особу. ОСОБА_1 заявив, що вказаний його військово-обліковий документ знаходиться на роботі, після чого працівники ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 було повідомлено, що його буде затримано для встановлення особи та складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Не пред`явлення документа що посвідчує особу без висунутої працівником поліції вимоги, саме по собі не свідчить про злісну непокору працівникам поліції.
Також суд звертає увагу, що посадова особа поліції, яка склала протокол, не вжила заходів щодо збирання доказів, наявність яких сприяла б всебічному, повному і об`єктивному розгляду даного адміністративного матеріалу, а саме не встановила та не відібрала пояснення у інших осіб, очевидців події, також в матеріалах справи відсутні пояснення свідків.
Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права та свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 62 Конституції України передбачено, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватись на припущеннях.
Вина особи повинна бути обґрунтована доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» №39598/03 від 21.07.2011 р.), тобто таких, що не залишать місце сумнівам. 
Приймаючи до уваги те, що суд розглядає справу про вчинення адміністративного правопорушення в межах і на підставі протоколу, складеного уповноваженими органами, будь-які докази вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відсутні, тому провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 283, 284 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:
Провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 ст.185 КУпАП закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя У.В.Скляренко