РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 червня 2026 року 	м. Рівне	№460/1933/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Поліщук О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі - відповідач), у якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.11.2025 № 172650006798 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», починаючи з 28.10.2025;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 01.09.1990 по 01.07.1991, згідно з довідкою № 167 від 23.05.2022, та період роботи з 29.10.1987 по 05.05.1990, згідно з довідкою від 18.08.2022 № 2272/1-11.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН.
За змістом позовної заяви вимоги позивача ґрунтуються на тому, що в жовтні 2025 року вона звернулась до пенсійного органу за місцем свого проживання із заявою про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яку за принципом екстериторіальності було скеровано до відповідача для розгляду по суті. Відповідач рішенням від 05.11.2025 № 172650006798 відмовив позивачу в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993. Такі дії пенсійного органу позивач вважає протиправними, оскільки факт її проживання на території відповідної зони радіоактивного забруднення протягом необхідного періоду стверджується наявністю у неї посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи, відповідними довідками органу місцевого самоврядування. Крім того, вказує, що спірним рішенням встановлено наявність у неї страхового стажу на рівні 18 років 01 місяця 08 днів, при цьому відповідачем протиправно не зараховано до її страхового стажу періоди роботи з 01.09.1990 по 01.07.1991 та з 29.10.1987 по 05.05.1990 через невідповідність у підтверджуючих документах по батькові позивача. З наведених мотивів, позивач просить позов задовольнити в повному обсязі.
02.03.2026 через підсистему «Електронний Суд» суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог та зазначає, що підтверджений період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить - 5 місяців 24 дні (з 08.07.1992 по 31.12.1992 - Рівненська область, Сарненський район, c. Мар`янівка), що є недостатнім для визначення права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Вказує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області відповідно до акту перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсій від 22.09.2025 №1700-1002-1/5473 довідку про періоди проживання від 25.05.2022 № 932 визнано недійсною. Підставою складання акту слугувало те, що у первинних документах за 1986 — 1995 роки зазначено голову сім`ї ОСОБА_2 , відповідно у всіх членів сім`ї по-батькові має бути “ ОСОБА_3 (на)”. Натомість, надана довідка від 25.05.2022 № 932 видана на ім`я ОСОБА_1 , так само як і зазначено в паспортних даних позивача. Відтак, підтвердити факт реєстрації та постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не має можливості оскільки, по батькові в первинних документах позивача не відповідає паспортним даним. Крім того, вкзаує, що до страхового стажу позивача не зараховано всі періоди трудової діяльності згідно з записами трудової книжки від 20.11.1984 та періоди роботи з 01.09.1990 по 01.07.1991, з 29.10.1987 по 05.05.1990, оскільки зазначене по батькові не відповідає паспортним даним заявниці. Таким чином, відповідач стверджує, що спірне рішення прийняте ним у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову повністю.
25.03.2026 через підсистему "Електронний Суд" позивач подала відповідь на відзив відповідача, однак з даного приводу суд зауважує, що в силу вимог частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у цій категорії справ заявами по суті справи є позов та відзив.
ЗАЯВИ, КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.
Інших заяв та клопотань, які мають значення для вирішення спору до суду не надходило.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ.
Ухвалою суду від 09.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ТА ЗМІСТ ПРАВОВІДНОСИН.
Розглянувши матеріали, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) має статус особи, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , виданим Рівненською обласною державною адміністрацією 21.06.2022. При цьому, в посвідченні міститься запис: «повторно видано замість посвідчення серії НОМЕР_2 ».
28.10.2025 позивач звернулась до територіального органу Пенсійного фонду за місцем свого проживання із заявою про переведення на пенсію за віком за нормами статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". 
На підставі пункту 4.2 розділу IV Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), за принципом екстериторіальності заяву позивача про призначення пенсії від 28.10.2025 направлено для розгляду до відповідача.
05.11.2025 відповідачем прийнято рішення № 172650006798, яким позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Підставою прийняття пенсійним органом такого рішення, як слідує з його змісту, слугувало те, що наданими позивачем документами підтверджено період проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 протягом 00 років 05 місяців 24 днів. При цьому, за результатом перевірки довідки від 25.05.2022 № 932 про факт реєстрації та постійного проживання заявниці в зоні гарантованого добровільного відселення встановлено, що у первинних документах за 1986-1995 роки зазначено по батькові « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним заявниці. Актом перевірки достовірності документів, виданих для оформлення пенсії від 22.09.2025 № 170-1002-1/5473 довідку про періоди проживання визнано недійсною у зв`язку з неможливістю підтвердження періодів проживання первинними документами. Крім того, констатовано наявність у позивача страхового стажу на рівні 18 років 01 місяця 08 днів. В спірному рішенні також зазначено, що за результатами розгляду наданих документів до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно з записами трудової книжки від 20.11.1984, оскільки зазначене по батькові не відповідає паспортним даним заявниці; період роботи з 01.09.1990 по 01.07.1991 згідно з довідкою від 23.05.2022 № 167 та період роботи з 29.10.1987 по 05.05.1990 згідно з довідкою від 18.08.2022 № 2272/1-11, оскільки зазначене по батькові не відповідає паспортним даним заявниці. Таким чином, права на призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" заявниця немає. 
Позивач, не погоджуючись з рішенням про відмову в призначенні пенсії та вважаючи таке рішення протиправним, звернулась до суду з цим позовом. 
ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ВИСНОВКИ СУДУ.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Суд зауважує, що з огляду на предмет спору та зміст спірних правовідносин, ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку на 6 років відповідно до вимог статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV). Згідно з Преамбулою, цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 26 Закону № 1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Водночас, Закон України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ (далі - Закон № 796-ХІІ) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Згідно з частиною першою статті 55 Закону № 796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пунктом 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII передбачено, що потерпілі від Чорнобильської катастрофи, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони станом на 01.01.1993 прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років мають право на зменшення пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону № 796-XII, призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених вище норм права дає підстави для висновку про те, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993.
Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до положень абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Тотожна правова позиція щодо умов визначення наявності в особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку згідно з абзацом 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII висловлена Верховним Судом у постанові від 07.05.2024 у справі № 460/38580/22 (адміністративне провадження № К/990/634/24).
Водночас, суд відхиляє як безпідставне та таке, що не ґрунтується на приписах чинного законодавства, твердження позивача про наявність у неї права на зниження загального пенсійного віку у зв`язку з наявністю посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), з огляду на наступне.
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Розділу Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є:
документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи").
Отже, у разі звернення особи із заявою про призначення їй пенсії із застосуванням статті 55 Закону № 796-XII, для підтвердження права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку заявником надається посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період проживання (роботи) на цих територіях, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
На переконання суду, необхідність додаткового надання особою довідки про періоди проживання на території зони радіоактивного забруднення зумовлена наступним.
Так, 21.06.2022 позивачу було повторно видане посвідчення серії НОМЕР_1 , згідно з яким позивач є громадянином, що потерпів від Чорнобильської катастрофи (категорія 3). При цьому, бланк такого посвідчення містить застереження: "Затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2018 р. № 551".
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 № 551 "Деякі питання видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян" були затверджені Порядок видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та іншим категоріям громадян (далі - Порядок № 551) та зразки посвідчень, що видаються особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Відповідно до абзацу п`ятого пункту 6 Порядку № 551 (в редакції, чинній на момент видачі позивачу дубліката посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2022), потерпілим від Чорнобильської катастрофи (не віднесеним до категорії 2), які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або які станом на 1 січня 1993 р. прожили в зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років та відселені або самостійно переселилися з цих територій, і таким, що постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а в зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, віднесеним до категорії 3, видаються посвідчення "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (категорія 3) серії Б зеленого кольору.
Таким чином, суд констатує, що згідно з Порядком № 551 посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 3) зеленого кольору, серія Б видаються наступним категоріям осіб:
1) особам, які постійно проживали на території зони безумовного (обов`язкового) відселення на день аварії;
2) особам, які постійно проживали на території зони гарантованого добровільного відселення на день аварії;
3) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій;
4) особам, які за станом на 1 січня 1993 р. прожили на території зони гарантованого добровільного відселення не менше трьох років і відселені або самостійно переселилися з цих територій;
5) особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні безумовного (обов`язкового) відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років;
6) особам, які постійно проживають або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років.
Суд звертає увагу на те, що у посвідченні серії НОМЕР_1 від 21.06.2022 не зазначено конкретну умову його видачі, а тому таке посвідчення не може підтверджувати саме факт проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення не менше трьох років станом на 01.01.1993, як про це зазначає позивач в позовній заяві.
Більше того, таке посвідчення не містить відомостей про проживання (роботу) позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у період з моменту аварії на Чорнобильській АЕС (26.04.1986) по 31.07.1986, а також про часові межі та загальну кількість років проживання (роботи) позивача у такій зоні. В свою чергу, Порядок № 551 не визначає такі обставини як умови для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи категорії 3.
Таким чином, суд приходить до висновку про те, що наявність у позивача лише посвідчення серії НОМЕР_1 від 21.06.2022 не може підтверджувати набуття нею права як на застосування початкової величини зниження пенсійного віку (3 роки), так і максимальної (6 років).
Тому, на переконання суду, Порядок № 22-1 і встановлює, що документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є не лише посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, а й документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Також, суд звертає увагу на те, що зменшення пенсійного віку на 6 років відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ можливе за наявності двох самостійних умов:
1) початкова величина зниження пенсійного віку 3 роки встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період;
2) проживання щонайменше 3 роки станом на 1 січня 1993 року є умовою, яка встановлює додатково 1 рік зменшення пенсійного віку за 2 роки проживання, роботи.
Водночас, застосування як першої, так і другої умови, можливе у разі постійного проживання особи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 щонайменше 3 років.
Згідно з наявною у матеріалах справи довідкою Сарненської міської ради Рівненської області від 21.08.2025 № 13/11-300, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно проживає в АДРЕСА_1 з 08.07.1992 по даний час. 
За наслідками перевірки довідки від 12.09.2022 № 396, виданої Центром надання адміністративних послуг Сарненської міської ради (примірник якої не долучений сторонами до матеріалів справи), відповідачем складений Акт перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії, від 24.09.2025 № 1700-1002-1/5523, яким за результатами перевірки вказаної довідки встановлено, що відповідно до первинних документів ОСОБА_1 була зареєстрована (проживала) в селі Мар`янівна Сарненського району Рівненської області у період з 08.07.1992 по даний час.
Село Мар`янівна Сарненського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.
У заявах по суті спору сторонами не заперечується, що разом із заявою про призначення пенсії позивачем було надано довідку Клесівської селищної ради Сарненського району Рівненської області від 25.05.2022 № 932 (далі – довідка № 932), згідно з якою позивач дійсно проживала та була зареєстрована в с. Карпилівка з 01.01.1986 по 15.11.1986, з 20.05.1990 по 25.06.1992.
Село Карпилівка Рокитнівського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.
За правилами частини третьої статті 44 № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Так, за наслідками перевірки довідки № 932, відповідачем складений Акт перевірки достовірності документів, поданих для оформлення пенсії, від 22.09.2025 № 1700-1002-1/5473 (далі – Акт № 1700-1002-1/5473). Для проведення перевірки, як слідує зі змісту Акта № 1700-1002-1/5473, використано: погосподарську книгу № 3 по селу Карпилівка за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_3 та погосподарську книгу № 3 по селу Карпилівка за 1991-1995 року, особовий рахунок № НОМЕР_4 .
Згідно з описовою частиною Акта № 1700-1002-1/5473, відповідно до погосподарської книги № 3 по селу Карпилівка за 1986-1990 роки в особовому рахунку № 214 зазначено: голова сімї – ОСОБА_2 , діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У списках членів сім`ї значиться запис про ОСОБА_7 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі “Відмітка про прибувших/вибувших членах господарства” зазначено — вибула 15.11.1986 у Млинівський район, дата повернення відсутня, далі зазначено — вибула 26.10.1987 на роботу в місто Луцьк, та повернулася 20.05.1990. 
Відповідно до погосподарської книги № 3 по селу Карпилівка за 1991-1995 роки в особовому рахунку № 205 зазначено: голова сім`ї – ОСОБА_2 , діти: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У списках членів сім`ї значиться запис про ОСОБА_8 , дочка, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у графі “Відмітка про зовсім вибувших членах господарства” зазначено - вибула в село Мар`янівка 25.06.1992.
Також, в Акті № 1700-1002-1/5473 пенсійним органом сформовано наступний висновок: за результатами перевірки довідки про факт реєстрації та проживання в зоні гарантованого добровільного виселення від 25.05.2022 № 932 встановлено, що у первинних документах за 1986-1995 роки зазначено голову сім`ї ОСОБА_2 відповідно у всіх членів сім`ї (по-батькові “ ОСОБА_3 »(на)), враховуючи вищезазначене підтвердити періоди реєстрації (проживання) в селі Карпилівка, та що дана особа дійсно є ОСОБА_1 неможливо. Відповідно до наведеного, довідку від 25.05.2022 № 932 вважати недійсною.
Разом з тим, суд не погоджується з такими висновками відповідача, з огляду на таке.
Суд зауважує, що відповідно до наведених вище положень законодавства, підставою для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку є належність особи до потерпілих від Чорнобильської катастрофи та факт проживання (роботи), а не реєстрації у зоні посиленого радіологічного контролю.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі № 572/245/17 (адміністративне провадження № К/9901/45843/18) та від 17.06.2020 у справі № 572/456/17 (адміністративне провадження № К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).
Крім того, у постановах від 11.03.2024 у справі № 500/2422/23 (провадження № К/990/40765/23), від 19.09.2024 у справі № 460/23707/22 (адміністративне провадження № К/990/11776/23), від 02.10.2024 у справі № 500/551/23 (адміністративне провадження № К/990/28639/23) Верховний Суд також зазначив про те, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням, або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання (роботи) в ній особи.
Як встановлено судом, підставою для скасування такої довідки слугувало те, що в погосподарських книгах по батькові позивача зазначене як « ОСОБА_3 », оскільки голова сім`ї – ОСОБА_2 , а в паспортних даних по батькові вказано як « ОСОБА_9 ».
З паспорта громадянина України серії НОМЕР_5 , виданого Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області від 02.05.1999 на ім`я ОСОБА_1 , судом встановлено, що датою народження позивача є ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцем народження – село Карпилівка Сарненського району Рівненської області. 
Крім того, згідно із свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 , виданого 20.04.1991, 20.04.1991 був укладений шлюб між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: с. Карпилівка Сарненського району Рівненської області).
Відтак, дата народження позивача, вказана в паспортних даних, збігається із датою народження " ОСОБА_7 " в погосподарських книгах по селу Карпилівка.
У трудовій книжці, заповненій 20.11.1984, на першій сторінці міститься запис наступного змісту: «Ім`я по батькові « ОСОБА_3 » змінено на правильне « ОСОБА_9 » на підставі паспортних даних НОМЕР_5 , виданого Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 02.05.1999. Виправленому вірити.».
Наведене дозволяє суду дійти висновку, що при видачі паспорта громадянина України з невідомих причин було змінено по батькові позивача з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_9 ».
Суд зауважує, що у період з 26.04.1986 по 01.01.1993, що має визначальне значення для вирішення спору, реєстрацію та облік громадян за місцем проживання було регламентовано Положенням про паспортну систему в СРСР, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 №677 (далі - Положення № 677), Постановою Ради Міністрів СРСР "Про деякі правила прописки громадян" від 28.08.1974 № 678, Тимчасовою інструкцією про порядок документування і прописки (реєстрації) громадян, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 03.02.1992 № 66-дск.
Зазначеними нормативними актами було передбачено прописку, як форму реєстрації та обліку населення за місцем проживання, що встановлювала необхідність отримання дозволу органів внутрішніх справ на прописку (виписку) в усіх без винятку населених пунктах України.
Згідно з пунктом 22 розділу ІІІ Положення № 677, громадяни прописуються за місцем проживання. Громадяни, які прибули на тимчасове проживання із однієї місцевості в іншу на строк більше півтора місяця прописуються тимчасово, а ті, що прибули на строк до півтора місяця реєструються в установленому порядку.
Тобто, прописка громадянина за певною адресою здійснювалася за конкретним місцем проживання, була обов`язковою, а дотримання умов прописки перевірялося уповноваженими особами органів внутрішніх справ.
Крім того, у період з 26.04.1986 по 01.01.1993 порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.1985 № 5-24/26.
За загальним правилом, погосподарський облік вівся в погосподарських книгах, а основним об`єктом погосподарського обліку було домогосподарство - об`єкт, члени якого мали реєстрацію місця проживання на території населеного пункту.
Суд наголошує, що відомості щодо проживання ОСОБА_13 », ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період 1986-1990 та 1991-1995 років в селі Карпилівка підтверджуються записами у погосподарських книгах відповідного органу місцевого самоврядування, що встановлено відповідачем під час проведення перевірки поданих позивачем документі для призначення пенсії.
Натомість, окремі неточності в записах будинкових книгах та паспортних даних, на які звернув увагу пенсійний орган, є несуттєвими та не можуть спростовувати змісту відповідних записів.
Суд вважає, що розбіжності у написанні по батькові позивача є формальною неточністю, яка не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду проживання на забрудненій території.
Більше того, відповідачем не наведено жодних інших аргументів, які створювали б обґрунтовані сумніви, що ОСОБА_13 » та ОСОБА_1 » є різними людьми. 
При цьому, суд звертає увагу на тому, що дата та місце народження позивача в паспорті громадянина України, свідоцтві про шлюб збігається з відомостями, які містяться в погосподарських книгах.
Крім того, суд враховує, що обставини щодо проживання позивача селі Карпилівка Рокитнівського району Рівненської області сторонами не заперечуються, а не врахування відповідачем спірного періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення фактично зводиться тільки до визнання довідки недійсною через розбіжність у написанні по батькові.
А, відтак, суд переконаний, що період проживання позивача, охоплений довідкою № 932, також повинен враховуватись до періоду проживання поживання в зоні гарантованого добровільного відселення.
Село Карпилівка Рокитнівського району Рівненської області відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 № 106, віднесене до зони гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, загальний документально підтверджений період проживання позивача в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 становить 03 роки 01 місяць 22 дні (з моменту аварії 26.04.1986 по 15.11.1986, з 20.05.1990 по 25.06.1992, з 08.07.1992 по 01.01.1993).
Таким чином, враховуючи, що позивач проживала у зоні гарантованого добровільного відселення з моменту аварії по 31.07.1986, то вона має право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 3 роки. 
У свою чергу, загальний період проживання позивача в названі зоні становить понад 35 років (з 26.04.1986 по 15.11.1986, з 20.05.1990 по 25.06.1992, з 08.07.1992 по 21.08.2025 (дата видач довідки № 13/11-300)), у зв`язку з чим він має право на додаткове зниження пенсійного віку на 3 роки.
З огляду на вказане, суд констатує, що позивач набула право на зниження пенсійного віку на 6 років.
Одночасно суд зауважує, що обов`язковою умовою призначення пенсії на пільгових умовах згідно зі статтею 55 Закону № 796-XII також є наявність у особи відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Також, суд повторює, що згідно зі статтею 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
В силу вимог абзацу 5 пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-XII позивач має право на зменшення на 6 років як пенсійного віку, так і страхового стажу.
Тобто, для призначення пенсії на пільгових умовах позивач повинна мати страховий стаж в розмірі 26 років, оскільки пенсійного віку - 54 роки - позивач досягнула у 2022 році.
Зі змісту спірного рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.11.2025 № 172650006798 слідує, що страховий стаж позивача становить 18 років 01 місяць 08 днів.
При цьому, до страхового стажу позивача не зараховано:
періоди трудової діяльності згідно з записами трудової книжки від 20.11.1984, оскільки зазначене по батькові не відповідає паспортним даним заявниці;
період роботи з 01.09.1990 по 01.07.1991 згідно з довідкою від 23.05.2022 № 167 та період роботи з 29.10.1987 по 05.05.1990 згідно з довідкою від 18.08.2022 № 2272/1-11, оскільки зазначене по батькові не відповідає паспортним даним заявниці.
Суд зазначає, що за визначенням, наведеним у статті 1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
В період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалося згідно зі статтями 56-63 Закону № 1788-ХІІ.
Згідно статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ визначено, що основним документом, який підтверджує наявний трудовий стаж, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ, постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Зі змісту наведених норм слідує, що положення Порядку № 637 щодо підтвердження стажу роботи, який є спеціальним по відношенню до Закону України «Про пенсійне забезпечення», мають бути застосовані лише у чітко визначених та вичерпних випадках, а саме: за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Разом з тим, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Крім того, Постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях (далі - Інструкція № 162).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції № 162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців.
Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2.2 Інструкції № 162 заповнення трудової книжки вперше здійснюється адміністрацією підприємства у присутності робітника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу. До трудової книжки вносяться відомості про роботу: прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
Абзацом 1 пункту 2.10 Інструкції № 162 встановлено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Згідно з пунктом 2.11 Інструкції № 162 першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 162 при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, що внесені в трудову книжку за час роботи на даному підприємстві, завіряються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Аналогічні вимоги закріплені в Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція №58).
Відповідно до пункту 2.11. Інструкції № 58, відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка (пункт 2.12).
Пунктом 2.12 Інструкції № 58 також закріплено, що міна записів у трудових книжках про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження виконується власником або уповноваженим ним органом за останнім місцем роботи на підставі документів (паспорта, свідоцтва про народження, про шлюб, про розірвання шлюбу, про зміну прізвища, ім`я та по батькові тощо) і з посиланням на номер і дату цих документів (пункт 2.13). Зазначені зміни вносяться на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Однією рискою закреслюється, наприклад, колишнє прізвище або ім`я, по батькові, дата народження і записуються нові дані з посиланням на відповідні документи на внутрішньому боці обкладинки і завіряються підписом керівника підприємства або печаткою відділу кадрів (аналогічна норма міститься і у пункті 2.13 Інструкції № 162).
Як вже було встановлено судом, на титульній сторінці трудової книжки від 20.11.1984 зазначено особисті дані позивача - « ОСОБА_7 », які було закреслено та зроблено поверх інший запис - « ОСОБА_1 ». 
При цьому, на першій сторінці міститься запис наступного змісту: «Ім`я по батькові « ОСОБА_3 » змінено на правильне « ОСОБА_9 » на підставі паспортних даних НОМЕР_5 , виданого Сарненським РВ УМВС України в Рівненській області 02.05.1999. Виправленому вірити.».
Довідкою Любиковського ліцею Сарненської міської ради від 28.10.2025 № 143 підтверджено, що 03.05.2025 директором Любиковицького ліцею Сарненської міської ради Сарненського району Рівненської області був здійснений запис (уточнення) про зміну імені по батькові « ОСОБА_3 » на правильне « ОСОБА_9 » на підставі паспортних даних.
Суд наголошує, що така зміна запису у трудовій книжці виконана відповідно до вимог Інструкції № 58 у зв`язку з отриманням паспорта громадянина України.
При цьому, зі спірного рішення від 05.11.2025 № 172650006798 та відзиву слідує, що до страхового стажу позивача не зараховано всі періоди роботи відповідно до записів трудової книжки від 20.11.1984, в тому числі періоди з 01.09.1990 по 01.07.1991 та з 29.10.1987 по 05.05.1990, які просить зарахувати до страхового стажу позивач, оскільки зазначене в трудовій книжці по батькові не відповідає паспортним даним заявниці.
Судом встановлено, що трудова книжка від 20.11.1984 належить позивачу, зміна запису у трудовій книжці виконана відповідно до вимог Інструкції № 58 з посиланням на відповідні документи (паспорт). Спірні періоди трудової діяльності позивача підтверджуються записами у такій трудовій книжці, які здійснені на підставі відповідних наказів та скріплені печатками.
Суд повторно наголошує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній, їх неправильності чи неточності, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
Такими документами, зокрема, є архівні та уточнюючі довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання, тощо. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відтак, суд критично оцінює доводи відповідача про незарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 01.09.1990 по 01.07.1991 згідно довідки від 23.05.2022 № 167 та з 29.10.1987 по 05.05.1990 згідно довідки від 18.08.2022 № 2272/1-11 через розбіжність в написанні по батькові та вважає їх безпідставними, оскільки необхідність підтвердження трудового стажу архівними довідками виникає лише тоді, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи в ній.
З долученої до матеріалів справи копії трудової книжки від 20.11.1984 судом встановлено, що в ній містяться наступні записи про трудову діяльність позивача в спірний період:
запис № 5 від 29.10.1987 – прийнята на роботу ученицею стрічниці в стрічко-рівняльний цех (підстава: наказ № 1119 від 28.10.1987);
запис № 6 від 01.01.1988 – у звязку з удосконаленням структури виробництва вважати учнем оператора машинного устаткування (підстава: наказ № 1116 від 28.12.1987);
запис № 7 від 01.02.1988 – присвоєно кваліфікацію оператора стрічкового обладнання четвертого розряду (підстава: наказ № 101 від 02.02.1988);
запис № 8 від 05.05.1990 – звільнена за статтею 38 КЗоТ УССР за власним бажанням у зв`язку з призовом до місця проживання в іншу місцевість (підстава: наказ № 177 від 07.05.1990);
запис № 9 від 01.09.1990 – прийнята в колгосп «Промінь» на роботу в дитячий садок нянею (підстава: наказ№ 9 від 15.09.1990);
запис № 10 від 01.07.1991 – переведена на роботу в Карпилівську с/р в звязку з передачею дитячого садка на баланс с/р (підстава: наказ № 7 від 15.07.1991);
запис № 11 від 14.03.1996 – звільнена з роботи з посади зам. Вихователя д/садка Карпилівської с/ради по особистому бажанню з 14.03.1996 (підстава:наказ № 109 від 14.03.1996).
Суд наголошує, що зазначені записи внесені послідовно, містять посилання на відповідні накази, виконані чітко та розбірливо, не містять виправлень, закреслень чи інших неточностей, які могли б викликати сумнів у їх достовірності.
Суд враховує, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Крім цього, у постановах Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а зазначено, що формальні розбіжності у написанні анкетних даних особи не повинні тлумачитися надмірно формально та не можуть бути перешкодою для реалізації права на пенсійне забезпечення за наявності інших належних доказів, які підтверджують відповідні обставини.
За змістом наявних у справі доказів, розбіжність у написанні по батькові позивача має очевидно технічний характер та не спростовує факту її трудової діяльності в спірний період.
За таких обставин суд вважає, що відмова відповідача у зарахуванні всього періоду роботи згідно трудової книжки до страхового стажу з підстав формальної невідповідності написання по батькові є проявом надмірного формалізму та не відповідає завданню пенсійного законодавства щодо забезпечення реалізації особою права на пенсійне забезпечення.
Суд також зазначає, що чинним трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за правильністю ведення кадрового обліку, оформленням первинної документації чи заповненням трудової книжки роботодавцем. Відтак працівник не може нести негативні наслідки недотримання підприємством вимог щодо оформлення відповідних документів.
Визначальним для реалізації особою права на пенсійне забезпечення є фактичне здійснення трудової діяльності та наявність відповідного стажу роботи, а не формальне дотримання усіх вимог щодо оформлення кадрової документації.
Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 25 квітня 2019 року у справі № 593/283/17 та від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а, відповідно до якої формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для обмеження органами Пенсійного фонду України реалізації особою її конституційного права на соціальний захист та пенсійне забезпечення.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що записи, наявні у трудовій книжці позивача від 20.11.1984, є належними та допустимими доказами на підтвердження її трудового та страхового стажу за спірний період. 
Відомості, відображені у трудовій книжці, узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах справи, зокрема архівними документами, а тому безпідставне неврахування відповідачем таких періодів роботи не може бути підставою для обмеження права позивача на належне пенсійне забезпечення.
При цьому, відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували факт трудової діяльності позивача за весь період, охоплений трудовою книжкою від 20.11.1984.
Аналізуючи наведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача відповідно до записів трудової книжки від 20.11.1984, мають бути зараховані до страхового стажу, оскільки матеріали справи не містять доказів визнання трудової книжки недостовірною чи нечинною.
Водночас, суд зауважує, що хоч спірним рішенням про відмову в призначенні пенсії не зараховано весь період трудової діяльності згідно трудової книжки, однак в прохальній частині позивач заявляє вимоги про зарахування тільки частини спірних періодів – з 01.09.1990 по 01.07.1991 та з 29.10.1987 по 05.05.1990.
Зі спірного рішення судом встановлено, що відповідачем визнається наявність у позивача страхового стажу на рівні 18 років 01 місяця 08 днів. 
При цьому, при прийнятті спірного рішення трудова книжка позивача від 20.11.1984 не досліджувалась в повному обсязі через невідповідність по батькові паспортним даним. 
Натомість, з долученої довідки форми РС-право слідує, що частину періодів роботи/безробіття згідно трудової книжки все ж було зараховано відповідачем, що свідчить про непослідовність дій пенсійного органу. 
Суд зауважує, що спірне рішення про відмову в призначені пенсії не містить відомостей про те, з яких підстав частину спірного періоду трудової діяльності згідно трудової книжки було зараховано до страхового стажу, а іншу частину ні. А наведені аргумени щодо невідповідності по батькові позивача в цій трудовій книжці та архівних довідках були спростовані в ході судового розгляду та не враховуються судом.
З огляду на вказане, в межах цієї адміністративної справи суд позбавлений можливості констатувати дотримання позивачем усіх вимог, встановлених чинним законодавством, для позитивного вирішення питання про призначення пенсії (зокрема, щодо наявності у позивача необхідного обсягу страхового стажу).
Наведене зумовлює для суду необхідність в ухваленні судового рішення із застосуванням іншого способу захисту порушень прав на підставі пункту 10 частини другої статті 245 КАС України.
Відтак, для забезпечення належного та ефективного відновлення порушених прав позивача слід ухвалити судове рішення про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 05.11.2025 № 172650006798, а також зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 28.10.2025,з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні, зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи згідно з записами трудової книжки від 20.11.1984.
Частинами першою, другою статті 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За приписами частини першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своєї бездіяльності та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що встановлені у справі обставини лише частково підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а тому позовну заяву слід задовольнити частково.
РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Так, за подання даного адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 2662,40 грн, відтак за рахунок бюджетних асигнувань відповідача слід стягнути на користь позивача витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :
Адміністративний ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинення певних дій, - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 05.11.2025 № 172650006798, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку на підставі статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи згідно з записами трудової книжки від 20.11.1984.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.10.2025 про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-ХІІ, з урахуванням правової оцінки, наданої судом в даному судовому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області суму судового збору в розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна грн, 20 коп.). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 08.06.2026. 
Учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_7 ); 
відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (вул. Соборна, буд. 7А, м. Кропивницький, Кіровоградська обл., 25001; код ЄДРПОУ/РНОКПП 20632802).

Суддя       Ольга ПОЛІЩУК