Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2960/25 
номер провадження 2/695/520/26

14 травня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Середи Л.В.,
за участю: 
секретаря судового засідання - Оніщенко Н.В.,
представника позивача - Титаренка О.В.,
представника третьої особи - Курятник С.А.,
розглянувши у відкритому засіданні в залі суду в м. Золотоноша в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вознесенської сільської ради в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вознесенської сільської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вознесенської сільської ради в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , в якому просить:
- позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишився проживати з батьком ОСОБА_2 . Проте умови проживання у сім`ї є вкрай незадовільними та не відповідають мінімальним санітарно-побутовим вимогам для утримання та виховання дитини. Батько дитини байдужий до долі сина, не бажає брати участь у вихованні та утриманні дитини, у зв`язку з чим малолітнього ОСОБА_1 службою у справах дітей виконкому Вознесенської сільської ради поставлено на облік як дитину, що перебуває у складних життєвих обставинах. З відповідачем неодноразово проводились профілактичні бесіди та було попереджено про можливе відібрання сина. Проте жодних покращень не відбулося, житлово-побутові умови є незадовільними, ситуація залишилась без змін. Відповідно до рішення виконкому Вознесенської сільської ради № 41 від 27.03.2025 року малолітній ОСОБА_4 був влаштований у сім`ю патронатного вихователя. 
Так як батько дитини самоусунувся від утримання та виховання сина, не цікавиться життям та здоров`ям дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, зловживає алкогольними напоями, орган опіки та піклування звернувся до суду з вищезазначеним позовом. 
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.07.2025 року відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено дату підготовчого засідання.
Ухвалою суду від 03.10.2025 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду, який відкладався із-за неявки відповідача.
У судовому засіданні представник позивача просив суд позовні вимоги задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_5 з підстав, які вказані у позовній заяві та стягнути на користь дитини аліменти.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання жодного разу не прибув, не повідомивши суд про причини неявки, хоча про дату, час та місце судового розгляду ставився до відомк належним чином. 
Представник третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала позов та просила позов задовольнити, так як це відповідає інтересам неповнолітньої дитини. 
Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.
Згідно з даними свідоцтва про народження, виданого повторно серії НОМЕР_1 , від 04.08.2012 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , а його батьками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 25.11.2024 року ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 46 років.
Як вбачається з Актів обстеження умов проживання від 15.02.2025 року, 26.03.2025 року, 19.06.2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , умови проживання для дитини відсутні, встановлено незадовільний рівень санітарного утримання будинку: безладно розкиданий одяг, у приміщенні відчутний запах алкоголю, відсутні продукти харчування, відсутні умови для забезпечення базових потреб дитини та її безпечного перебування у будинку.
Згідно з інформацією про сім`ю ОСОБА_2 , наданою КУ «Центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Вознесенської сільської ради» від 26.03.2025 року № 65/1 ОСОБА_2 систематично вживає алкогольні напої, не працює, неналежно дбає про сина ОСОБА_5 , не забезпечує дитину ні продуктами харчування, ні одягом, ні шкільним приладдям.
Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей виконкому Вознесенської сільської ради № 13 від 27.03.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятий на облік, як дитина, що опинилась у складних життєвих обставинах.
Рішенням виконавчого комітету Новодмитрівської сільської ради № 113 від 04.04.2025 року малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , влаштовано на тимчасове перебування у сім`ю патронатного вихователя ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно із заявою ОСОБА_2 від 20.06.2025 року, підпис якого засвідчений секретарем Вознесенської сільської ради Макаренко Г.В. (реєстр. № 61) відповідач не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав стосовно його малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З Висновку органу опіки та піклування Вознесенської сільської ради, затвердженого рішенням виконкому Вознесенської сільської ради від 20.06.2025 року № 113 вбачається доцільним з метою захисту законних прав та інтересів дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Із систематичного аналізу положень пункту 2 частини першої статті 164 СК України вбачається, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Вирішуючи справу, суд виходить з того, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти (пункти 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).
Враховуючи, що у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні дитини, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно малолітнього сина.
Згідно з ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Частиною другою ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з абзацом першим ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Нормами ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку батька (матері), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
За вказаних обставин суд вважає за доцільне позбавивши батьківських прав відповідача щодо його сина, задовольнити позовні вимоги і в частині стягнення аліментів на користь дитини
Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи потреби малолітнього сина, а також те, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом з тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина ОСОБА_1 2011 року народження, на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 04.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.     
Враховуючи, що позивач та відповідач (має інвалідність 2 групи, посвідчення серії НОМЕР_3 ) звільнені від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 10, 141, 264, 265, 274 ЦПК України, ст.ст. 164, 166, 180-182 СК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позов Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Вознесенської сільської ради в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Вознесенської сільської ради до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити повністю.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на особовий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України, у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду - 04.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.
Враховуючи, що позивач та відповідач звільнені від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.
Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 22 травня 2026 року.

Суддя      Середа Л.В.