ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 526/4490/24
провадження № 61-15941св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Великобудищанська сільська рада Миргородського району,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Ніна Миколаївна,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабич Юрій Вікторович, на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області, у складі судді Максименко Л. В., від 28 липня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду, у складі колегії суддів: 
Карпушина Г. Л., Бутенко С. Б., Обідіної О. І., від 17 листопада 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Великобудищанської сільської ради Миргородського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області 
Заєць Н. М., про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
2. Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що ОСОБА_2  є його бабою, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
3. Вказує, що у вересні 2024 року дізнався про наявність заповіту, складеного ОСОБА_2 на його ім`я. Після чого у будинку баби, серед інших документів, знайшов цей заповіт.
4. Спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, що свідчить про відсутність спадкоємців, які б мали намір отримати спадщину.
5. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визначити йому додатковий строк у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 20 жовтня 2017 року.
Короткий зміст судових рішень
6. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
7. Суди попередніх інстанцій виходили з того, що необізнаність позивача про наявність заповіту, складеного на його ім`я, не є поважною причиною значного пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини після смерті баби, оскільки позивач, хоч і не є спадкоємцем першої черги, проте є онуком спадкодавця, був обізнаний про те, що спадкоємці попередніх черг не прийняли спадщину, а тому незалежно від наявності заповіту, за наявності бажання прийняти спадщину, мав звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
8. У касаційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат 
Бабич Ю. В., просить рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду 
від 17 листопада 2025 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
9. У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабич Ю. В., подала касаційну скаргу на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 2025 року.
10. Ухвалою Верховного Суду від 25 грудня 2025 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у січні 2026 року надійшли до Верховного Суду.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
11. Підставою касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1  зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 07 серпня 2019 року у справі № 629/1886/18, від 28 жовтня 2019 року у справі 
№ 761/42165/17, від 20 листопада 2019 року у справі № 209/1795/18, 
від 21 листопада 2019 року у справі № 626/2055/18, від 04 березня 2020 року у справі № 133/1880/18, постанові Верховного Суду України від 06 вересня 
2017 року у справі № 6-496цс17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
12. Крім того, вказує на необхідність відступлення від висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (пункт 2 частини другої статті 389 ЦПК України).
13. Зауважує, що у листопаді 2008 року його баба на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла йому все своє майно, однак про наявність цього заповіту він дізнався лише у вересні 2024 року.
14. Посилається на те, що під час вирішення питання поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини суди не врахували принцип свободи заповіту, який вказує на необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.
15. Звертає увагу, що спадкування за законом і за заповітом є різними правовими інститутами та не повинні бути ототожнені. Реалізація спадкоємцем свого права можлива тільки у разі обізнаності про наявність такого права. Спадкоємець не може реалізувати своє право на спадкування за заповітом, не знаючи про нього. Виключно після того, як спадкоємцю стає відомо про заповіт, він може прийняти рішення, чи хоче набути відповідне право власності на спадкове майно, чи ні.
Відзив на касаційну скаргу не подано
Обставини справи, встановлені судами
16.  ОСОБА_1 народився у 1981 році та його матір`ю є ОСОБА_3 , а бабою ОСОБА_2 .
17. Згідно з державних актів на право приватної власності на землю, 
ОСОБА_2 були передані у приватну власність земельні ділянки, площею 0,395 га та 3,140 га на території Плішивецької сільської ради Гадяцького району Полтавської області.
18. Крім того, згідно з свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільгосппідприємства, ОСОБА_2 має право на пайовий фонд майна КСП «Плішивецьке».
19. 21 листопада 2008 року в с. Плішивець ОСОБА_2 на випадок своєї смерті склала заповіт, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_1 . Заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Плішивецької сільської ради.
20.  ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла в с. Плішивець.
21. На час відкриття спадщини ОСОБА_2 була зареєстрована одна по 
АДРЕСА_1 .
22. 06 грудня 2024 року приватний нотаріус Миргородського районного нотаріального округу Полтавської області Заєць Н. М. за результатами розгляду поданих ОСОБА_1 документів повідомила його про пропуск строку для прийняття спадщини та можливість вирішення питання про визначення додаткового строку для прийняття спадщини в судовому порядку.
23. Згідно з витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилась.
24. Суди встановили, що спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є її дочки ОСОБА_3 (матір позивача) та ОСОБА_5 (тітка позивача).
25. В судовому засіданні у суді першої інстанції ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_2 є його бабою, яка мала двох дочок: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 . Баба знаходилась на його утриманні, він піклувався про неї. За життя вона говорила, що все своє майно заповість йому, однак він не приділяв цьому уваги. Після смерті баби, його матір ОСОБА_3 казала, що спадок нікуди не дінеться і ніяких заяв про вступ у спадщину не подавала. Також йому відомо, що інша дочка ОСОБА_2 - його тітка ОСОБА_5 , теж не вчиняла дій щодо прийняття спадщини. У 2024 році перебираючи речі в будинку баби, було знайдено заповіт ОСОБА_2 на його ім`я, після чого він звернувся до нотаріуса, а потім до суду з цим позовом.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
26. Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
27. Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
28. Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
29. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
30. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
31. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
32. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
33. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
34. Статтею 1265ЦК України передбачено, що у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.
35. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
36. Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
37. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
38. Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
39. Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
40. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
41. Суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17).
42. У постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 Велика Палата України дійшла зокрема таких висновків:
- необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, а у вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права;
- втім це стосується обставин, за яких заповіт є єдиною підставою спадкування і незнання про його існування не вимагає від спадкоємця вчинення дій щодо прийняття спадщини;
- спадкоємець за законом, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини у встановлений строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини;
- тож необізнаність про наявність заповіту може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини винятково для осіб, які не є спадкоємцями за законом першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, які набували право на спадкування за законом (закликані до спадкування).
43. У справі, що переглядається, предметом позову, поданого у грудні 
2024 року, є визначення додаткового строку для подання онуком спадкодавця заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті баби у жовтні 
2017 році, з посиланням на те, що позивач, дізнався про існування заповіту у вересні 2024 року.
44. Суди попередніх інстанцій правильно виходили з відсутності підстав для задоволення позовних вимог про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки сама по собі необізнаність онука про наявність заповіту, з огляду на наявність у нього права на спадкування за законом після смерті баби, а також не вчинення юридично значущих дій, пов`язаних з набуттям спадкових прав упродовж тривалого строку (сім років), не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
45. При цьому, суди обґрунтовано врахували пояснення самого позивача надані у судовому засіданні про те, що за життя ОСОБА_2 повідомляла про намір залишити заповіт на його ім`я; позивачу було відомо про смерть баби, яка проживала сама та наявність спадкового майна, а також про те, що спадкоємці першої черги за законом (його матір та тітка) спадщину не прийняли. 
46. Відомості про інших спадкоємців першої-четвертої черг за законом в матеріалах справи відсутні. 
47. Отже незалежно від наявності заповіту на ім`я позивача, він за бажання прийняти спадщину після смерті баби, мав можливість звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець п`ятої черги за законом. 
48. Колегія суддів відхиляє доводи скарги про те, що суди попередніх інстанцій, відмовивши у задоволенні позову, не врахували принцип свободи заповіту, оскільки цей принцип не скасовує обов`язку спадкоємця ретельно ставитися до реалізації своїх спадкових прав.
49. За обставин розглядуваної справи баба позивача - ОСОБА_2 померла у 2017 року, а позивач звернувся до суду у грудні 2024 року, тобто більш ніж через сім років після відкриття спадщини. 
50. Вочевидь позивач не мав об`єктивних перешкод для того, щоб за наявності в нього будь-яких сумнівів, з`ясувати чи прийняли у встановлений законом строк спадщину відомі йому спадкоємці першої черги за законом (матір та тітка).
51. Факт усвідомлення спадкоємцем першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом (у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування), який не знав про існування заповіту, наявності в нього права на спадкування та невчинення ним неодмінних активних дій щодо встановлення спадкової маси і прийняття спадщини не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили йому своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у передбачений ЦК України строк у зв`язку з його необізнаністю про існування заповіту, складеного на його ім`я. Сам факт відмови нотаріуса, за цих обставин, у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину не порушує принцип свободи заповіту (див. пункт 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі 
№ 686/5757/23).
52. Колегією суддів не встановлено підстав для ініціювання відступлення від висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 
від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
53. Висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на встановлених судами обставинах у конкретній справі, оцінці досліджених доказів та висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 
від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 та не суперечать висновкам Верховного Суду, на які заявник посилається у касаційній скарзі.
54. Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність Верховному Суду здійснити переоцінку доказів у справі, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 400 ЦПК України.
55. Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду 
від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).
56. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.
57. Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, заява № 18390/91, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
58. Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та містять висновки щодо питань, які мають значення для вирішення справи.
59. В межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховним Судом не встановлено підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права або із порушенням норм процесуального права, що відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України є підставою для залишення касаційної скарги без задоволення, 
а рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Бабич Юрій Вікторович, залишити без задоволення.
2. Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 28 липня 2025 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 17 листопада 
2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников