Єдиний унікальний номер № 362/7012/25 
Провадження № 1-кп/362/342/26 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.06.2026 місто Васильків
Колегія суддів Васильківського міськрайонного суду Київської області у складі: головуючої судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розглянула кримінальне провадження (№ ЄРДР №12025111140000484 від 14.07.2025 року) за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України,  ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Васильків Київської області, громадянина України, українця, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працевлаштований, не одружений, до кримінальної відповідальності не притягався, 
Учасники провадження:
секретар судового засідання    ОСОБА_5 ,
прокурори   ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілий      ОСОБА_10 ,
обвинувачений     ОСОБА_4 ,
захисник     ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
13.07.2025 приблизно о 20 годині 30 хвилин потерпілі ОСОБА_10 та його мати – ОСОБА_12 знаходились на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 займався ремонтом мопеда Yamaha Vino. В цей час на територію домоволодіння прийшов ОСОБА_4 – брат ОСОБА_10 та син ОСОБА_12 , який знаходився з ними у сімейних стосунках. Через певний час ОСОБА_4 , враховуючи відмову свого брата поїхати на мопеді по справах через відсутність бензину, вийшов з території та приблизно через декілька хвилин повернувся назад з пластмасовою ємністю (пляшкою) в руках, в якій всередині містилась речовина із різким запахом бензину. Між братами і їх матір`ю сталась сварка на ґрунті особистих неприязних відносин через користування мопедом, в ході якої ОСОБА_4 облив речовиною із різким запахом бензину з пляшки, яку тримав у руках, матір ОСОБА_12 , а в подальшому і брата ОСОБА_10 . 
В цей час ОСОБА_4 , перебуваючи на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин по відношенню до свого брата ОСОБА_10 , обумовлених сваркою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, тобто маючи неконкретизований умисел на заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , взяв до рук запальничку червоного кольору та, привівши її в дію, з джерелом відкритого вогню підніс її до брата ОСОБА_10 , одяг якого в цей час був просякнутий бензином. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_4 здійснилось загорання одягу та відкритих ділянок тіла ОСОБА_10 . 
Крім того, ОСОБА_4 , обливши матір – ОСОБА_10 речовиною із різким запахом бензину за вище вказаних обставин, діяв необережно, внаслідок злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння, хоча з урахуванням ситуації та обстановки, що склалася, повинен був і міг їх передбачити, оскільки, побачивши, що її син горить, ОСОБА_12 , одяг якої був просочений бензином, самостійно підійшла близько до сина ОСОБА_10 , який в цей час горів, щоб допомогти йому загасити полум`я, внаслідок чого здійснилось загоряння одягу та відкритих ділянок тіла ОСОБА_12 . 
Після чого, ОСОБА_4 , не допомагаючи загасити полум`я потерпілим, але і не заважаючи їм, на вимогу брата залишив місце вчинення злочину, направившись до відділу поліції.
У результаті вказаних дій ОСОБА_4 :
ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків ІІ-ІІІ ступеня 50-60% тіла, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння;
ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді термічних опіків ІІ-ІІІ ступеня 50-70 %, від яких померла о 05:30 год. 14.07.2025.

Кваліфікація діяння, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство, вчинене через необережність, та за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Позиція учасників судового провадження
Позиція сторони обвинувачення
Прокурор зазначив, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України, знайшли своє підтвердження в повному обсязі, його дії кваліфіковано вірно і обґрунтовано, а винуватість обвинуваченого повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. У зв`язку з цим просив визнати ОСОБА_13 винним за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України та призначити остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі.

Позиція потерпілої сторони
Потерпілий ОСОБА_10  в судовому засіданні показав, що проживав з мамою на АДРЕСА_2 , брат – з ними, але інколи ночував у жінки, з якою вживав алкогольні напої. Мама не вживала взагалі, а він, ОСОБА_10 , інколи з ним теж вживав. Бувало таке, що після вжиття алкогольних напоїв братом доводилось викликати поліцію. Брат допомагав їм по господарству: садив картоплю тощо, їв у них. В них бували конфлікти: брат не працював, але просив грошей. Він, ОСОБА_10 , допомагав ОСОБА_4 три рази працевлаштуватися, але той там не затримувався. 
13.07.2025 ОСОБА_4 прийшов п`яний, він, ОСОБА_10 , ремонтував в цей час мопед. Обвинувачений почав вимагати гроші у мами і в нього, однак в них грошей не було. Потім брат хотів їхати на мопеді, але не було бензину. Через деякий час ОСОБА_4 приніс у пляшці 2 л бензину, у нього була газова запальничка. ОСОБА_4 хотів залити бензин в бак мопеда, який був закритий. Він, ОСОБА_10 , не дав йому цього зробити, сказав ОСОБА_4 , що мопед без свічок не працює. Мама підійшла до них, теж сказала брату, що мопед не працює, щоб він не займався дурницями. Ні він, ні мати брату не погрожували. Після цього ОСОБА_4 відкрутив кришку і умисно облив бензином матір – хлюпнув на неї. Тоді він, ОСОБА_10 , кинувся до брата, а той хлюпнув і на нього. Він, ОСОБА_10 , сказав матері, щоб вона відійшла – він сам розбереться, і запитав брата, що він робить. В цей час брат газовою запальничкою, яка була в нього в руках, чиркнув і підпалив його. Мама підбігла, щоб йому, ОСОБА_10 , допомогти, почала руками його гасити і загорілася також. Чи обливав його брат повторно, йому не відомо, однак спина також обгоріла. Він, ОСОБА_10 , побіг до колонки з водою у дворі, ліг під краном і водою погасив себе. Це зайняло в нього до 2 хвилин. В цей час мама горіла, на що за 5 метрів від неї стояв і дивися ОСОБА_4 , нічого не говорив і допомогу не надавав, хоча поруч з ним була ванна з водою, а він навіть руками не хлюпав тою водою на матір. Він, ОСОБА_10 , набрав відро води, побіг і загасив маму, посадив її на лавку. В цей час ОСОБА_4 нічого не робив, а потім пішов до хати. Він, ОСОБА_10 , подумав, що той хоче і хату підпалити, тому пішов за ним і вигнав його. Брат знову почав вимагати мопед, погрожував, тому він, ОСОБА_10 вивів і кинув йому мопед, сказав, щоб забирав. ОСОБА_4 пішов і покотив мопед. Тоді він, ОСОБА_10 , викликав швидку, яка приїхала швидко і забрала їх з матір`ю до лікарні. 
На запитання учасників та суду, потерпілий однозначно вказав, що коли брат підпалив його одяг, то мати стояла за 1-1,5 м від нього. І якби не підбігла йому допомогти, то не загорілася. Протягом всього цього конфлікту, брат ОСОБА_4 не погрожував будь-яким насильством, нічого не говорив і будь-яких інших дій взагалі не робив. 
З опіками він, ОСОБА_10 , 2 дні був у Васильківській лікарні, потім сестра перевела його в Київ в опіковий центр, три місяці він лежав там під крапельницями, йому робили пересадку шкіри. Мотиви таких дій і що спровокувало брата йому не відомо. Якби мати не підбігла до нього, щоб гасити, то залишилась би жива. Брат раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, на нього накладалися адміністративні стягнення у виді штрафу, які мати за нього платила. 
Щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Позиція сторони захисту
Обвинувачений ОСОБА_4  у судовому засіданні свою вину не визнав, показав, що проживав разом з братом і матір`ю, в них на подвір`ї розташовані 2 будинки. В них були дуже дружні відносини, він допомагав їм по господарству, інколи вони сварились на фоні алкогольного сп`яніння, але без агресії, фізичного насилля ніколи по відношенню до них не застосовував. Інколи бувало, що він висловлювався образно: «Щоб ти здох», але це було не серйозно. Напередодні події ніяких конфліктів не було. 13.07.2025 він був на кладовищі, потім прийшов додому, був тверезий, брат в цей час ремонтував мопед біля гаража. Він, ОСОБА_4 , сказав, що допоможе з ремонтом і обладнанням для мопеда, попросив брата дати йому мопед, щоб відвезти замовлення, яке він робив. Брат відмовився, сказав, що для того, щоб перевірити мопед, потрібен бензин, а в нього його немає. Тоді він, ОСОБА_4 , пішов, купив у сусіда паливо і приніс його в двохлітровій пляшці з-під газованої води, щоб заправити мопед. Бак мопеда був відкритий, він почав заливати пальне, все було спокійно, майже вже заправив. Підійшла мама – вона була проти їзди на мопеді, оскільки брат був травмований через цю їзду, тому сказала, що вони нікуди не поїдуть і потягнула пляшку на себе, вирвала її в нього з рук, в результаті цього пальне хлюпнуло їй на ноги. Він, ОСОБА_4 , вирвав у неї пляшку назад. В цей час підійшов брат, посміхаючись, також почав видирати в нього пляшку. Можливо, в процесі боротьби за пляшку випадково і брат облився бензином, умисно він на нього не лив, чому вони сказали, що це він їх облив, йому не відомо. Він, ОСОБА_4 , сказав брату, щоб забрав матір митися. Вони відійшли десь на 5 метрів митися, а він, ОСОБА_4 , залишився на місці і поставив пляшку біля мопеду. В цей момент відбулося загоряння. Яким чином це сталося, він не розуміє, чи були джерела вогню йому не відомо, запальнички в нього не було, можливо, була в мами, також було жарко, одяг на матері і братові був синтетичний. Спочатку загорілися ноги брата, той одразу побіг до бочки з водою, потім загорілася мама: ноги і верх одягу. Він, ОСОБА_4 , намагався здерти з неї одяг, від чого в нього є опік на руці. Він сам не загорівся, бо на його одязі не було палива. Потім він згадав про вогнегасник в автомобілі, подумав, що треба його взяти, але не взяв, бо гараж і автомобіль були зачинені. Про бочку з водою не подумав, бо була думка, що деякі речі не гасяться водою, для цього треба вогнегасник або килим. Він, ОСОБА_4 , стояв і дивився, думав, де в гаражі є вогнегасник, бігав в хату, допомогу матері та брату не надавав, при цьому нічого не говорив і не робив, не намагався покликати сусідів – не зорієнтувався, що робити. Брат загасився сам і побіг до мами, щоб загасити її. Брат погасив матір, а потім його вигнав. Він, ОСОБА_4 , сказав брату викликати швидку, а сам одразу пішов до поліції, щоб сказати, що не винен. Про те, що сам міг викликати швидку, не подумав, бо забув, що його мобільний телефон лежить в нього в кишені. 
В судових дебатах обвинувачений просив врахувати, що він не мав ніякого умислу на вбивство ні мами, ні брата, облив їх бензином випадково, а від чого відбулось загоряння – не може пояснити, він вчинив протиправні дії, але не такі, які вказує прокурор, а мати і так вже мала два інсульти і сама готувалася, просить застосувати до нього домашній арешт, щоб допомагати брату і бажає всім добра.

Захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_11 просив врахувати пояснення свого підзахисного, наполягаючи, що в його діях відсутній і стороною обвинувачення не доведений умисел саме на вбивство своїх рідних, в зв`язку з чим просив перекваліфікувати його дії на відповідні статті, призначивши мінімальне покарання. 

Докази на підтвердження встановлених судом обставин
Свідок ОСОБА_14  в судовому засіданні показала, що 13.07.2025 чергувала в реанімації, куди перевели з операційної ОСОБА_12 з опіковими ранами у вкрай важкому стані. Пацієнтка була в опіковому шоці через важкі рани, потребувала сильного знеболення, нічого не говорила, а на ранок померла, так і не вийшовши з опікового шоку. Потерпілий ОСОБА_10 також поступив до лікарні з опіками, у нього був низький тиск, йому зробили кардіограму та постійно моніторили тиск.

Стороною обвинувачення при визначенні обсягу доказів та порядку їх дослідження, було заявлено про допит в якості свідків також ОСОБА_15 та ОСОБА_16 – сусідів обвинуваченого та потерпілого, які в ході спілкування з працівниками поліції в категоричній формі відмовились прибути в судове засідання для дачі показів, аргументуючи це своїм віком та поганим станом здоров`я, про що складено рапорт (а.с. 189), у зв`язку з цим під час судового слідства прокурор відмовився від допиту вказаних свідків, які не були очевидцями подій. Сторона захисту не наполягала на їх допиті. 

Судом також досліджено письмові, фото (відео) докази, які надано стороною обвинувачення на підтвердження винуватості ОСОБА_17 :
- протокол огляду місця події від 13.07.2025 з фототаблицею та відеозаписом до нього, в ході якого оглянуто вільнодоступну ділянку місцевості за адресою: АДРЕСА_2 , де до будинку веде стежка, на котрій з початку від ґрунтової дороги на правому боці присутній легкий мопед біло-синього кольору з відсутнім сидінням, де на її місці знаходиться двохлітрова пластикова пляшка, яка має напис на етикетці «Оболонська» з залишками невідомої легкозаймистої речовини. Пройшовши далі на територію подвір`я, при вході виявлено по ліву сторону сидіння від вищевказаного моторолера. Пройшовши далі до ґанку будинків, виявлено обгорілі речі синього та білого в клітини кольорів, які мають обвуглення та різкий запах горіння. На відстані приблизно 1 м на плитці ґанку є обвуглені залишки елементів одягу. Зліва на відстані 2 метрів на ґанку господарської споруди є запальничка червоного кольору без марки. Прямо біля входу на ґанок є дві обвуглені калоші чорного кольору. На відстані 50 см праворуч на землі є одяг жовтого кольору зі слідами горіння (а.с. 56-73)
- протокол огляду місцевості від 14.07.2025 з фототаблицею до нього, відповідно до якого було оглянуто реанімаційну палату в реанімаційному відділенні, розміщеному на другому поверсі Васильківської БЛІЛ, де на ліжку № 2 виявлено тіло жіночої статі в положенні лежачи на спині, голова обмотана медичними бинтами, руки зігнуті в ліктьових суглобах, грудна клітина також обмотана медичними бинтами повністю, права нога обмотана медичними бинтами до половини, ліва нога – обмотана частково на гомілці, на обличчі присутні рани з явними ознаками кіптяви, на плечах видніються рани з кіптяви та частково м`язового епідермісу (шкіри). За паспортом було встановлено, що це ОСОБА_12 (а.с. 85-92);
- лікарське свідоцтво про смерть № 266 від 14.07.2025, відповідно до якого ОСОБА_12 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 від термічних опіків 80% поверхні тіла, шок (а.с. 93);
- протокол огляду документів від 14.07.2025, відповідно до якого оглянуто носій інформації (компакт-диск), на якому виявлено відеозапис з бодікамери слідчого, на якому зафіксовано потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які сидять біля будівлі, а медичні працівники надають їм допомогу, на тілі ОСОБА_12 наявні опіки в районі грудної клітини зліва, опіки верхніх та нижніх кінцівок, все тіло покрите сажею, на тілі ОСОБА_10 наявні опіки верхніх кінцівок. Також на відеозаписі зафіксовано, що потерпілі повідомляють, що їх підпалив ОСОБА_4 через те, що йому не дали мотоцикл. ОСОБА_12 пояснює, що ОСОБА_4 вилив бензин на неї і на брата, а потім пішов. Далі працівники швидкої допомоги здійснюють госпіталізацію ОСОБА_12 , використовуючи пересувні ноші (а.с. 96-101);
- висновок судово-психіатричного експерта № 222 від 13.08.2025, відповідно до якого ОСОБА_4 в період скоєного кримінального правопорушення на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності; під час скоєння інкримінованих йому дій міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання не виявлено, в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує (а.с. 121-122);
- висновок експерта № СЕ-19/111-25/46024-ФХД від 08.09.2025, відповідно до якого на поверхні наданої на дослідження деформованої пляшки з полімерного матеріалу блакитного кольору з етикеткою «ОБОЛОНСЬКА…» виявлено сліди зміненого світлого нафтопродукту (зміненого бензину, зміненого гасу, зміненого дизельного палива), встановити конкретний вид якого неможливо з причино його фізико-хімічних змін в процесі випаровування, сорбції та окиснення (а.с. 123-127);
- № СЕ-19/111-25/46018-ФХД від 10.09.2025, відповідно до якого на поверхні наданої на дослідження куртки чорного кольору, яка знаходилась у паперовому пакеті «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ СЛІДЧЕ УПРАВЛІННЯ», виявлено сліди нафтової олії (а.с. 128-137);
- висновок експерта № 102 від 02.09.2025, відповідно до якого у ОСОБА_10 мали місце тілесні ушкодження: термічні опіки полум`ям 2-3 ступеню понад 60 % поверхні тіла, які виникли, можливо, в строк та за обставин, вказаних в постанові про призначення експертизи, за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння (а.с. 138-139);
- висновок експерта № 082, відповідно до якої при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлено: термічні опіки грудної клітки, живота, верхніх кінцівок, спини, шиї, правого стегна по передній та боковій поверхнях, обличчя, правого вуха. Смерть ОСОБА_12 настала від шоку, який розвинувся внаслідок вище описаних термічних опіків тіла, які виникли від дії полум`я, у терміни, які вказані у постанові. Описані вище тілесні ушкодження щодо живих осіб, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент заподіяння та мають прямий зв`язок з причиною смерті. Смерть ОСОБА_12 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 . Виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_12 могли утворитись за обставин, на які вказують ОСОБА_12 та ОСОБА_4 в часовому інтервалі з 00:59 відеозапису з бодікамер (а.с. 140-141)
Стороною захисту докази суду не надавались.

Оцінка доказів. 
Згідно ст.ст. 84, 86 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. При оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом», яке повинно випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
З приводу оцінки допустимості доказів Верховний Суд України в рішенні №360кс15 від 09 червня 2016 року звертав увагу на висновки Конституційного Суду України у рішенні № 12-рп/2011 від 20 жовтня 2011 року у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України, де зазначалося, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства.
Колегія суддів, дослідивши надані докази, визнає їх належними та допустимими, оскільки вони зібрані у відповідності до вимог КПК України. 
Даючи оцінку показам потерпілого та свідка слід зазначити, що КПК України не передбачає обов`язку суду дослівно викладати у вироку показання свідків, потерпілих та обвинувачених. Таке джерело доказів суд відображає в тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні. Таким чином, показання потерпілого та свідка викладено в даному вироці відповідно до технічних записів судових засідань з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст. 91 КПК України. 
При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що в силу індивідуальних особливостей запам`ятовування певних подій кожною особою предметно-об`єктивної обстановки, за якої відбувалося сприйняття певної події, фізичного стану особи, часу, що минув від самої події, кожна особа через певний проміжок часу не в силах стовідсотково відтворити подію, яка мала місце з нею. 
Таким чином, колегія суддів не сумнівається в правдивості показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 , оскільки вони узгоджуються з іншими доказами в даному кримінальному провадженні.
Даючи оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_4 , даними ним в судовому засіданні, суд зазначає, що обвинувачений вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 115 КК України не визнав, зокрема заперечив умисел на заподіяння як смерті матері та брата, так і умисел на заподіяння їм будь-яких тілесних ушкоджень, вказав, що облив їх бензином випадково, коли вони намагалися вихопити в нього з рук пляшку з бензином, як загорівся брат йому не відомо, а мати загорілася від брата, коли підійшла його гасити. Колегія суддів розцінює показання обвинуваченого в частині відсутності умислу на заподіяння будь-якої шкоди потерпілим як спосіб захисту, оскільки вказана позиція спростовується дослідженими судом доказами, зокрема поясненнями потерпілого, який чітко вказав, що обвинувачений в процесі конфлікту хлюпнув бензин спочатку на матір, а тоді на нього, а потім, взявши запальничку, підпалив його, а в подальшому стояв і дивився як вони горять, допомоги не давав. 

Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення та мотиви зміни обвинувачення.
Відповідно до обвинувального акту, органом досудового слідства дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України як закінчений замах на вбивство двох або більше осіб, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, а за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині. 
Вказані дії, відповідно до обвинувального акта, він вчинив за наступних обставин «… в ході сварки в ОСОБА_4 раптово розвинулись особисті неприязні відносини до свого брата ОСОБА_10 та матері ОСОБА_12 , після чого виник прямий умисел, направлений на заподіяння смерті брату ОСОБА_10 та матері ОСОБА_12 . У подальшому ОСОБА_4 , знаходячись на території домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин по відношенню до свого брата ОСОБА_10 та матері ОСОБА_12 , обумовлених сваркою. Діючи умисно та маючи намір, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті двом особам: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність – життя людини, усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, вийшов з території вказаного домоволодіння та, повернувшись приблизно через 2 хвилини назад на територію подвір`я 22А з пластмасовою ємністю (пляшкою) в руках, в якій всередині містилась речовина із різким запахом бензину, після чого облив вказаною речовиною з пляшки свого брата ОСОБА_10 та свою матір ОСОБА_12 . В подальшому ОСОБА_4 взяв до рук запальничку червоного кольору та, привівши її в дію, з джерелом відкритого вогню, підніс до брата ОСОБА_10 та матері ОСОБА_12 , одяг якої в цей час був просочений бензином, внаслідок чого здійснилось загорання одягу та відкритих ділянок тіла ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , спостерігаючи за тим, як одяг та відкриті ділянки тіла ОСОБА_10 мають ознаки горіння, ОСОБА_4 повторно облив ОСОБА_10 бензином. Таким чином, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті двох осіб: ОСОБА_10 та ОСОБА_12 одразу не настали з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_12 своєчасно надано медичну допомогу…».
Однак, таке формулювання обвинувачення щодо наявності умислу ОСОБА_4 на умисне вбивство як матері, так і брата, а також в частині послідовності та характеру його дій, зокрема того, що він підпалив запальничкою і брата, і матір, а в подальшому повторно облив ОСОБА_10 бензином, не відповідає іншим матеріалам справи, показання самого ОСОБА_4 , які частково підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні вказав, що брат підпалив запальничкою лише його, а матір загорілася, підійшовши до нього з метою допомогти гасити вогонь, про те, чи обливав бензином його брат повторно, ОСОБА_10 не відомо, однак обвинувачений даний факт заперечує, інших доказів на підтвердження повторності таких дій ОСОБА_4 матеріали справи не містять, а, відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування, колегія суддів звертає увагу, що склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.
Стаття 115 КК України передбачає відповідальність за умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Згідно з положеннями ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
Умисел має дві характерні ознаки: інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна – це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків. Вольова – наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.
Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.
Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.
Згідно з ч. 1 ст. 15 КК замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Тобто із суб`єктивної сторони замах на злочин можливий лише з прямим умислом.
Отже, визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
За неконкретизованого умислу винний, вчиняючи злочин, хоча і передбачає можливість настання різних шкідливих наслідків, але до кінця не усвідомлює їх характеру і тяжкості. А оскільки особа за невизначеного умислу одночасно передбачає різні за характером і тяжкістю наслідки, але фактично реалізується лише один з них, кримінальна відповідальність настає за наслідки, що настали.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Про це неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах та вказував на необхідність врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій (постанови від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі №348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к, від 17 вересня 2020 року у справі № 286/4163/19 тощо).
З огляду на викладене, колегією суддів встановлено, що обвинувачений під час конфлікту з потерпілими, на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків внаслідок сварки через користування мопедом, тримаючи в руках пляшку з бензином, хлюпнув бензином спочатку на матір, а потім на брата. В подальшому ОСОБА_4 підпалив брата, однак матір обвинувачений не підпалював і наміру підпалювати не мав, вона загорілася від палаючого одягу ОСОБА_10 , до якого самостійно добровільно підійшла сама, щоб допомогти гаситися, оскільки її одяг був просякнутий бензином.
Пояснення потерпілого та обвинуваченого свідчать про те, що ОСОБА_4 перед підпалом брата вилив бензин на потерпілих раптово без конкретної мети, не цілячись в життєво важливі органи. В процесі вказаних дій ОСОБА_4 будь-яких висловлювань насильницького характеру не висловлював.
Мета на заподіяння шкоди здоров`ю брату виникла вже після того як він хлюпнув на нього бензин. При цьому, підпалюючи запальничкою потерпілого, ОСОБА_4 вочевидь усвідомлював небезпеку свого діяння та передбачав суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень брату. Разом з тим, ОСОБА_4 не передбачав можливого настання суспільно-небезпечних наслідків свого діяння у виді заподіяння смерті ОСОБА_12 , яка підійшла до ОСОБА_10 та почала його гасити, від чого сталося загоряння одягу ОСОБА_12 , який був просякнутий бензином, хоча, хлюпаючи горючу рідину на одяг потерпілих, обвинувачений повинен був і міг їх передбачити.
Після вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_4 не вчинив дій на відвернення наслідків свого діяння, не надав допомогу потерпілим, не викликав швидку допомогу, працівників поліції та залишив місце вчинення злочину, достовірно усвідомлюючи, що потерпілі залишились живі і вогонь на їх одежі погашено, але при цьому і не заважав потерпілим гасити одяг і відвертати наслідки вчинених ним дій.
Також колегія суддів звертає увагу, що обвинувачений, підпалюючи ОСОБА_10 , одяг якого був просякнутий бензином, передбачав можливість завдання полум`ям шкоди здоров`ю останнього, в тому числі й смерті, однак при цьому хоча і не бажав настання певного наслідку, проте свідомо припускав настання таких наслідків та передбачав можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , оскільки усвідомлював, що підпал одягу та відкритих ділянок шкіри потерпілого без надання негайної медичної допомоги може призвести до його смерті.
Передбачення можливості підпалом спричинити тяжку шкоду здоров`ю людині, яка облита бензином, й навіть призвести до її смерті не потребує якихось спеціальних знань, а обвинувачений, відповідно до висновку експерта, на час вчинення діяння міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
Викладене, з врахуванням мотиву, способу, перебігу подій, що передували вчиненню самого злочину, зокрема, виниклий між обвинуваченим та потерпілими конфлікт, поведінку обвинуваченого до та під час вчинення злочину, а також підручне знаряддя вчинення злочину, вибране обвинуваченим, а саме: ОСОБА_4 хлюпнув на потерпілих бензином, який перебував в пляшці, що він тримав в руках, намагаючись залити його в бак мопеда, свідчить про наявність в діянні обвинуваченого умислу, проте непрямого. Заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому характеризується у цьому випадку не лише непрямим, а ще й неконкретизованим (невизначеним) умислом, оскільки ОСОБА_4 допускав можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті потерпілого, а тому повинен нести відповідальність лише за фактично заподіяні наслідки, у даному випадку - тяжкі тілесні ушкодження, спричинені ОСОБА_10 .
Отже дії ОСОБА_4 стосовно потерпілого ОСОБА_10 , які виразилися у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 121 КК України.
Як вбачається з позиції сторони обвинувачення, основним обґрунтуванням вини ОСОБА_10 у вчиненні вбивства матері є причинний зв`язок між діянням обвинуваченого і настанням суспільно небезпечних наслідків, оскільки, відповідно до висновку експерта № 082, смерть ОСОБА_12 настала від шоку, який розвинувся внаслідок термічних опіків тіла, які виникли від дії полум`я, у терміни, які вказані у постанові. Але з такою кваліфікацією дій ОСОБА_10 погодитись не можливо так як обвинувачений показав, що він хлюпнув на матір бензином, однак не підпалював її, вона загорілася від добровільного самостійного контакту з ОСОБА_10 , який горів, а вона намагалась його загасити. Вказані обставини підтверджує і сам потерпілий ОСОБА_10 .
Зазначені та досліджені судово-медичний висновок, дані протоколу огляду місця події, пояснення обвинуваченого, потерпілого та свідка свідчать, що, обливаючи під час конфлікту потерпілу бензином, ОСОБА_4 не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (загоряння потерпілої з подальшим отриманням тілесних ушкоджень у вигляді термічних опіків ІІ-ІІІ ступеня 50-70% тіла, від яких настала її смерть), хоча повинен був і міг їх передбачити, діючи з більшою обачністю. Умислом обвинуваченого не охоплювалося заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а щодо смерті потерпілої, то в його діях вбачається необережна форма вини у вигляді злочинної недбалості.
Таким чином, кваліфікація органом досудового розслідування дій ОСОБА_4 як вбивство, тобто умисне, протиправне заподіяння смерті іншій людині, не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки такі висновки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. 
Колегія суддів критично ставиться до заяви обвинуваченого, що він не мав умислу обливати матір бензином, а вона облилася випадково, коли виривала в нього з рук пляшку з бензином, оскільки потерпілий ОСОБА_10 підтвердив, що брат умисно хлюпнув бензином спочатку на нього, а потім на матір. Такі ж пояснення дала і сама ОСОБА_12 працівникам поліції, які приїхали на виклик, та які було зафіксовано на нагрудну бодікамеру.
Отже дії ОСОБА_4 стосовно потерпілої ОСОБА_12 , які виразилися у вбивстві, вчиненому через необережність, слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 119 КК України.

Виходячи з системного аналізу положень ч. 3 ст. 337 КПК України, суд вправі змінити фактичні обставини та юридичну кваліфікацію вчиненого особою кримінального правопорушення, якщо нове обвинувачення не є більш тяжким, а формулювання фактичної сторони обвинувачення залишається без істотних змін або тісно зв`язане з первісним, або, навпаки, змінити формулювання фактичної сторони обвинувачення без зміни юридичної кваліфікації, якщо в результаті такої зміни не буде порушено право особи на захист. 
Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на доказах, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отримав у порядку, передбаченому законом, а тому вправі виключити із обвинувачення окремі епізоди, які не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, окремі склади кримінальних правопорушень, а також обставини, що обтяжують відповідальність та кваліфікуючі ознаки. У такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку до ухвалення відповідного судового рішення.
Враховуючи відсутність клопотань прокурора в порядку ч. 2 ст. 337 КПК України, суд, в межах ч. 3 ст. 337 КПК України, вважає за необхідне змінити обвинувачення прокурора та кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 119 КК України як вбивство ОСОБА_12 , вчинене через необережність, та за ч. 1 ст. 121 КК України, як спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_10 , тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, оскільки нове обвинувачення не є більш тяжким, а формулювання фактичної сторони обвинувачення тісно зв`язане з первісним.

Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
За п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Вирішуючи питання про покарання, відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх стадію, які, відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином (ч. 1 ст. 119 КК України) та тяжким злочином (ч. 1 ст. 121 КК України); суспільну небезпеку злочинів, оскільки людина, її життя і здоров`я, є найвищою соціальною цінністю; обставини скоєних кримінальних правопорушень: характер, локалізацію тілесних ушкоджень потерпілого, ставлення обвинуваченого до вчиненого (вину не визнав), особу обвинуваченого, а саме: раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо (а.с. 109).
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
Обвинувачений вказував, що шкодує про смерть матері та те, що його брат отримав тяжкі тілесні ушкодження, водночас у своїх показах перекладає вину на потерпілого ОСОБА_10 та супутні умови, нарікає, що мати і брат намагалися вихопити в нього з рук пляшку з бензином і, таким чином, облилися, як брат загорівся йому не відомо, однак вказує, що на вулиці було жарко, і це могло призвести до загоряння синтетичного одягу потерпілого, від якого в подальшому загорілася і мати, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження та смерть матері.
Суд враховує послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
У цьому контексті посилання обвинуваченого на поведінку потерпілих та інші супутні обставини, як причину заподіяних наслідків ставить під сумнів щирість каяття, критичне сприйняття скоєного, оскільки не свідчить про відверту спокуту у вчиненому діянні.
Отже, суд приходить до висновку, що висловлений ОСОБА_4 жаль з приводу смерті матері та тяжких тілесних ушкоджень, отриманих його братом, не є щирим каяттям, його посилання на наявність такого жалю по своїй суті є формальним твердженням за відсутності відповідних ознак, притаманних щирому каяттю.
Крім того, визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину є основною формою прояву щирого каяття. Разом з тим, пояснення ОСОБА_4 при наданні показань щодо способу потрапляння бензину на одяг та відкриті ділянки тіла потерпілих, причини загоряння потерпілого ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами і були розцінені судом як спосіб захисту, а також як спробу зменшити суспільну небезпеку дій обвинуваченого та, як наслідок, – пом`якшити відповідальність. Тому суд приходить до висновку, що відсутні підстави вважати жаль щодо спричинених наслідків окремою і самостійною обставиною, яка пом`якшує покарання.
Вказане узгоджується із правовими позиціями Касаційного кримінального суду, зокрема, у постановах від 18 квітня 2024 року у справі № 317/3517/21, від 21 березня 2024 року у справі № 570/6036/19.
Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст. 67 КК України, колегією суддів визнаються вчинення злочину щодо осіб, з якими ОСОБА_4 перебував у сімейних відносинах (рідний брат та мати) та вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (мати 1948 р.н.).
Враховуючи все вище зазначене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 121 КК України – у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 до відбування 7 років позбавлення волі, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
14.07.2025 ОСОБА_4 було затримано, що вбачаться з протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину (а.с. 110). Ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 16.07.2025 відносно ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с. 115-120), який неодноразово продовжувався і діє до цього часу.
Оскільки в матеріалах кримінального провадження не міститься даних, які б свідчили про відсутність або зміну ризиків, що виправдовують обрання і неодноразове продовження відносно обвинуваченого найбільш суворого запобіжного заходу, на думку колегії суддів такий запобіжний захід до набрання вироком законної сили є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.
Таким чином, ОСОБА_4 на підставі статті 72 КК України необхідно зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.07.2025 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації.
Судом встановлено, що на стадії досудового розслідування застосовувалися заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/5283/25 від 17.07.2025, який підлягає скасуванню.
При вирішенні питання стосовно долі речових доказів судом застосовуються положення ст. 100 КПК України.
В порядку ст. 124 КПК України суд вважає за необхідне стягнути з 
обвинуваченого витрати, пов`язані із залученням експертів за проведення експертиз: №СЕ-19/111-25/46024-ФХД від 08.09.2025 в розмірі 3565,6 грн., № СЕ-19/111-25/46018-ФХД від 10.09.2025 в розмірі 3565,6 грн., № СЕ-19/111-25/46023-ФХД в розмірі 3565,6 грн., № СЕ-19/111-25/46028-ФХД від 06.08.2025 в розмірі 3565,6 грн., № СЕ-19/111-25/46031-ФХД від 08.09.2025 в розмірі 3565,6 грн., № КСЕ-19/111-25/46022-ФХД від 09.09.2025 в розмірі 3565,6 грн., а всього – 21393,6 грн.
Керуючись ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИВ :
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання:
- за ч. 1 ст. 119 КК України – у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;
- за ч. 1 ст. 121 КК України – у виді 7 (семи) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання - у виді позбавлення волі строком на 7 (семи) років.
Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 14 липня 2025 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обраний відносно ОСОБА_4 до набрання вироком суду законної сили, залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати, пов`язані із залученням експертів у загальному розмірі 21393 (двадцять одна тисяча триста дев`яносто три) грн. 60 коп. на користь держави.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Васильківського міськрайонного суду Київської області № 362/5283/25 від 17.07.2025.
Речові докази:
- пляшку пластикову із залишками невідомої рідини, обвуглені залишки одягу, запальничку червоного кольору, одяг жовтого кольору зі слідами горіння, пару взуття зі слідами горіння, одяг синього кольору зі слідами горіння, які упаковано до паперових конвертів коричневого кольору та передані до камери схову відділу поліції № 1 Обухівського РУП ГУНП в Київській області, – знищити;
- відеозапис, який записаний на оптичний носій інформації диск «DVD-R» білого кольору, «4,7» GB, «120 min», який поміщено до паперового конверту білого кольору, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, – залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченій та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя    ОСОБА_1 

Судді            ОСОБА_2 

ОСОБА_3