У х в а л а
16 квітня 2026 року
м. Київ 
Справа № 390/401/24
Провадження № 61-14297ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця)
на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року
у справі за позовом скаржниці до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, Кропивницької районної військової адміністрації Кіровоградської області та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на спадщину в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) і
в с т а н о в и в :
1. У лютому 2024 року скаржниця звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати за нею після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 7/18 часток від земельної частки (паю) розміром 11,9 га.
2. 20 травня 2025 року Олександрівський районний суд Кіровоградської області ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3. 15 жовтня 2025 року Кропивницький апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою змінив рішення суду першої інстанції, виклавши його мотивувальну частину в редакції тієї постанови, та залишив без змін іншу частину цього рішення.
4. 13 листопада 2025 року скаржниця подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просила скасувати зазначені судові рішення й ухвалити нове - про задоволення позову. 
5. 16 лютого 2026 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення копії тієї ухвали. Скаржниця мала: (1) зазначити про наявність або відсутність у неї електронного кабінету; (2) конкретизувати підстави касаційного оскарження; (3) подати копії квитанції про сплату судового збору для інших учасників справи; (4) розрахувати самостійно розмір судового збору на підставі документів, які можуть підтвердити дійсну вартість майна або доплатити судовий збір до максимального розміру.
6. 28 лютого 2026 року скаржниця подала до суду заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 395/0/216-26 від 2 березня 2026 року) та касаційну скаргу у новій редакції. Пояснила, що згідно з відповіддю Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі у Кіровоградській області становить 40 538,88 грн. З огляду на це вартість земельної частки (паю) розміром 11,9 га становить 482 412,67 грн.
7. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
7.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
7.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
7.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
7.4. Предметом позову є визнання права на спадщину в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай). З огляду на вартість земельної частки (паю), яку зазначила скаржниця, ціна позову становить 187 604,93 грн (482 412,67 грн / 18 х 7), що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (757 000,00 грн = 250 х 3 028,00 грн такого мінімуму, встановленого у статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік»).
8. Скаржниця ні у касаційній скарзі, ну і її новій редакції, ні у заяві про усунення недоліків не зазначила випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можливо переглянути у касаційному суді. З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
9. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
9.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
9.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
9.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
9.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
9.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази на користь свого позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
9.6. Скаржниця подала касаційну скаргу на судові рішення, які за загальним правилом не можна переглянути у касаційному порядку. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків не навела. За таких умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 20 травня 2025 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської селищної ради Кропивницького району Кіровоградської області, Кропивницької районної військової адміністрації Кіровоградської області та Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області про визнання права на спадщину в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай).
2. Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко