КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа №755/19462/25 Головуючий у І інстанції - Марфіна Н.В. 
апеляційне провадження №22-ц/824/8358/2026 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 червня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Приходька К.П., 
суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро - Реконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, - 

установив:

У жовтні 2025 року ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.
Свої позовні вимоги мотивувало тим, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Воно надає для зазначеного будинку послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. 
Відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Відповідачі з жовтня 2017 року не вносили плату за отримані послуги з постачання теплової енергії, з серпня 2017 року за послуги гарячого водопостачання та з листопада 2021 року за абонентське обслуговування, що обумовило виникнення заборгованості, яка станом на 01.07.2025 року складає 39534,01 грн. 
Відповідачі як боржники, що прострочили виконання грошового зобов`язання, на підставі положень ст.625 ЦК України зобов`язані також сплатити зазначену суму боргу з урахуванням інфляційної складової та трьох процентів річних, які розраховані ним до 24.02.2022 року.
Просило суд, стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за послуги з постачання теплової енергії, гарячої води та абонентської плати в сумі 39534,01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5420,41 грн., 3% річних у розмірі 1786,95 грн., та судові витрати пов`язані з розглядом даної справи.
Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року зазначений вище позов задоволено частково.
Стягнуто солідарно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» заборгованість за послуги з постачання гарячої води в сумі 39534,01 грн., інфляційну складову боргу у розмірі 5420,41 грн., 3% річних у розмірі 1786,95 грн., а всього 46741,47 грн.
В частині позовних вимог ТОВ «Євро-Реконструкція» до ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1514 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Євро-Реконструкція» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1514 грн.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «Євро-Реконструкція» звернулось з апеляційною скаргою, обґрунтування якої зазначило, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позову, оскільки судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а також невірно застосовані норми матеріального права, зокрема щодо відповідача ОСОБА_1 , та як наслідок відмови у задоволенні позовних вимог щодо останньої.
Вказує, що ОСОБА_1 має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 22.03.2001 року, відомості про її зняття з місця реєстрації - відсутні.
Таким чином, протягом всього спірного періоду та поза ним, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 не змінювалось, відтак, відмова у задоволенні вимог до вказаного відповідача є неправомірною, та такою, що порушує його права. ОСОБА_1 , разом з іншими користувачами квартири, несе солідарні обов`язки з оплати наданих до квартири комунальних послуг.
Просило суд, скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судом встановлено, що ТОВ «Євро-Реконструкція» забезпечує надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .
Проект договору про надання ТОВ «Євро-Реконструкція» послуг централізованого опалення та постачання гарячої води опубліковано в офіційному віснику Київської міської ради - газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 року № 111(4511).
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.
ОСОБА_1 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Встановлено, що відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо своєчасної оплати комунальних послуг не виконують, внаслідок чого утворилась заборгованість з жовтня 2017 року за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 16597,50 грн., з серпня 2017 року за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 21001,23 грн. та з листопада 2021 року за абонентське обслуговування у розмірі 1935,28 грн., що підтверджується долученими позивачем розрахунками заборгованості за вказаний період.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та наявність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за оплату комунальних послуг.
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що в частині позовних вимог до ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки до матеріалів справи не надано доказів що вказана відповідач користувалася житлово-комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_1 за спірний період.
З такими висновками повністю погоджується і колегія суддів апеляційного суду з огляду на наступне.
Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
У постанові Верховного Суду від 11 червня 2020 року (справа № 757/1782/18) вказується, що змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності судового процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про недоведеність.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , та є споживачами послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, які надавались позивачем.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Отже, з наведеної норми слід зробити висновок пре те, що сам факт реєстрації особи у житлі є визначеною законом підставою для покладення на таку особу обов`язку з оплати житлово-комунальних послуг, незалежно від наявності чи відсутності у неї права власності на відповідне житло.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді №1850767 від 03.10.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру за запитом суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , разом з іншими користувачами квартири, несе солідарні обов`язки з оплати наданих до квартири комунальних послуг, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в даному випадку апелянтом не було представлено до суду належних доказів реєстрації/проживання відповідача ОСОБА_1 в зазначеній вище квартирі, а відтак і відсутність належних доказів користування ОСОБА_1 житлово-комунальними послугами за адресою: АДРЕСА_1 за спірний період.
Посилання апелянта на те, що відмова у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 є неправомірною, та такою, що порушує права ТОВ «Євро-Реконструкція» також є безпідставними, оскільки за результатами розгляду справи суд першої інстанції відмовив в позові до неналежного відповідача та прийняв рішення по суті заявлених вимог щодо належних відповідачів, взявши за основу долучений позивачем розрахунок заборгованості.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції, однак не спростовують правильності встановлених судом обставин та не свідчать про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення суду.
За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив: 

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Євро-Реконструкція» залишити без задоволення.
Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2026 року залишити без змін
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба