Справа № 357/3951/26
1-кп/357/703/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , 
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026111030000336 від 25.02.2026, за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Борщів Тернопільської обл., громадянина України, із загальною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, працевлаштованого на будівництві, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України,- 

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Відповідно до ст. 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення – це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, с обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, як скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.
Встановлено, шо постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2025 в справі № 357/15366/25, ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 2400 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 років, яка набрала законної сили 03.11.2025, про яку ОСОБА_4 достовірно знав та мав реальну можливість виконати вищевказану постанову суду,
Водночас 24.02.2026, близько 17 години 40 хвилин, всупереч вимогам вищевказаної постанови, ОСОБА_4 умисно керував транспортним засобом марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Торгова (навпроти будинку 27), де був зупинений працівниками Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».
Тим самим, ОСОБА_4 , діючи з мотивів зневаги до судового рішення – постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (справа № 357/15366/25) від 22.10.2025, яка набрала законної сили, умисно не виконує судове рішення – постанову суду, якою останнього позбавлено права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.382 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.
2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого злочину, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. 
2.2. Обсяг доказів.
Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.
Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку. 
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України.
Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
2.3. Показання обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав у повному обсязі та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. 
2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, в тому числі щодо речових доказів.
До матеріалів провадження надано постанову про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 25.02.2026, розписку ОСОБА_4 від 03.03.2026.
Також до матеріалів провадження надано документи, які свідчать, що обвинувачений є громадянином України, має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання відсутня, одружений, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як придатний до військової служби, зі слів обвинуваченого (без підтвердження належними доказами): має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працевлаштований на будівництві, хворіє на псоріаз з ускладненням на суглоби.
Також до матеріалів провадження долучено квитанцію про сплату добровільного внеску на користь Сил оборони України у сумі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Окрім цього, обвинувачений раніше судимий: вироком Борщевського районного суду Тернопільської області від 13.10.1997 за ч.3 ст. 141 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців з конфіскацією майна; вироком Борщевського районного суду Тернопільської області від 27.09.1999 за ч.1 ст. 188-1, ч.1 ст.189, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, згідно з ухвалою Тернопільського обласного суду від 27.10.1999 визнано засудженим за ч. 1 ст. 189 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) ріку, згідно зі ст. 45 КК України визнано засудженим умовно з іспитовим строком 2 (два) роки із застосуванням ст. 44 КК України без штрафу; вироком Залещицького районного суду Тернопільської області від 09.07.2001 за ч.1 ст. 206 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) місяців, за ст. 43 КК України приєднано покарання за ухвалою Тернопільського обласного суду від 27.10.1999, всього до відбування покарання 2 (два) роки 1 (один) місяць виправної трудової колонії; вироком Тернопільського міського суду Тернопільської області від 28.03.2011 за ч.2 ст. 296, ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 189, ч.2 ст. 289, ч.2 ст. 355, ч.3 ст. 357, ч.2 ст. 185, ст.70 КК України, зміненим ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 30.11.2011, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна, звільнений 07.06.2013 по відбуттю строку покарання, вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.10.2014 за ч.3 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 (дев`ять) років, звільнений 08.11.2022 по відбуттю строку покарання.
3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо речових доказів та ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, а саме в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили.
4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставиною, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття.
Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає рецидив злочинів.
5. Мотиви призначення покарання.
5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.
Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.1 ст.382 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав думку прокурора щодо покарання.
5.2. Висновки суду щодо покарання.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, виходить із положень ст.ст. 50 та 65 КК України, відповідно до яких покарання є заходом державного примусу, що застосовується до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, та має бути необхідним і достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Покарання повинно відповідати принципам законності, пропорційності, обґрунтованості, справедливості та індивідуалізації й не становити надмірного тягаря для особи, що кореспондує з вимогами ст.8 КПК України та практикою Європейського суду з прав людини щодо дотримання балансу між публічним інтересом та правами людини.
Суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. При цьому суд керується положеннями статей 65–67 КК України, вимогами ч.1 ст.368 КПК України та роз`ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання». Також враховано підходи, відповідно до яких покарання як форма втручання держави має відповідати вимогам законності та пропорційності й забезпечувати справедливий баланс між інтересами суспільства та правами особи.
Вчинене ОСОБА_4 умисне кримінальне правопорушення проти правосуддя, передбачене ч.1 ст. 382 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів (ст.12 КК України).
Оцінюючи дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, суд враховує, що він має постійне місце проживання, характеристика за місцем проживання відсутня, одружений, має на утриманні малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує, перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 як придатний до військової служби, працевлаштований на будівництві, раніше судимий.
В ході судового розгляду обвинувачений визнав вину в повному обсязі, щиро розкаявся, надавав правдиві показання, добровільно вніс благодійний внесок на рахунок Збройних Сил України.
Отже, з урахуванням вказаних обставин та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , його відношення до скоєного, майнового стану, наявності пом`якшуючої та обтяжуючої покарання обставин, наявні підстави вважати, що можливість соціальної реабілітації не втрачена, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 можливі з призначенням йому покарання у виді штрафу в межах санкції ч.1 ст.382 КК України в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. 
На переконання суду, призначення саме такого покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. 
Обмежень, щодо можливості застосування покарання у виді штрафу, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, судом не встановлено.
Підстав для призначення покарання у виді позбавлення волі судом не встановлено.
6. Цивільний позов не заявлено.
7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Як встановлено із матеріалів кримінального провадження, до ОСОБА_4 запобіжні заходи не застосовувались.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.ст.53, 382 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, та призначити покарання у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Речові докази:
?ключі від транспортного засобу марки «Volkswagen» моделі «Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_1 , які відповідно до постанови про визнання предметів речовими доказами та їх приєднання до матеріалів кримінального провадження від 25.02.2026, розписки ОСОБА_4 від 03.03.2026 передані на відповідальне зберігання ОСОБА_4 – залишити ОСОБА_4 .
На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя:  ОСОБА_1