МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 травня 2026 р.  	№ 400/12467/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 ,  АДРЕСА_1 , 	

до відповідача	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області,  вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, 	

про	визнання протиправним та скасування рішення від 22.07.2025 року № 1400-0303-8/61793; зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення від 22.07.2025 року № 1400-0303-8/61793, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язання здійснити призначення пенсії з урахуванням наявного загального страхового стажу 38 років 06 місяців 17 днів; зобов`язання призначити пенсію за віком на пільгових умовах з 18.12.2024 року.
Позовні вимоги обгрунтовано тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Відповідач надав відзив на позов, просив відмовити у задоволенні позову, оскільки у позивача відсутній необхідний стаж роботи на пільгових умовах для призначення пенсії на пільгових умовах.
Відповідно до ст.262 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).
Дослідив докази, суд дійшов висновку:
Позивач зверталась 18.12.2024 до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою та доданими до неї документами на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до статті 114 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
24.12.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, за принципом екстериторіальності, за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці. 
Згідно спірного рішення від 24.12.2024 року Пенсійним органом було встановлено, що страховий стаж становить 31 рік 06 місяців 21 день (в тому числі додатково за повних 2 роки роботи за Списком № 1).
Пільговий стаж роботи за Списком № 1 становить 02 роки 10 місяців 17 днів. 
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
- до страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 21.09.1999, згідно з трудовою книжкою від 09.08.1989, оскільки в записі про припинення виплати допомоги, відсутня дата на припинення виплати;
- пільгового стажу роботи за Списком № 1 зараховано період роботи з 15.09.1989 по 31.07.1992, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 11.11.2022 №2027/3011.
Тому відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року у справі № 160/6810/25 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 24.12.2024 року №045550027815, яким відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю починаючи з 21.09.1999 року, згідно з трудовою книжкою від 09.08.1989 року, з урахуванням відомостей про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 01.08.1992 по 26.07.1999 «учнем машиніста мостового крану» та «машиністом мостового крану» що є пільговим стажем роботи за Списком №2; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 18.12.2024 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року у справі № 160/6810/25 відповідач повторно розглянув заяву позивача від 18.12.2024 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та 22.07.2025 прийняв рішення № 1400-0303-8/61793.
У рішенні зазначено, що перераховано страховий стаж та страховий стаж в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2, до якого зараховано період роботи з 01.08.1992 по 26.07.1999.
Страховий стаж становить 32 роки 06 місяців 20 днів (в тому числі додатково за повних 2 роки за Списком № 1).
Страховий стаж в шкідливих умовах праці за Списком № 2 становить 09 років 10 місяців 13 днів (що є меншим за необхідний 10 років), в тому числі страховий стаж в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці за Списком № 1 – 02 роки 10 місяців 17 днів.
Заявниця має право на зниження пенсійного віку на 4 роки, тобто при досягненні пенсійного віку 56 років.
Тому відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах: 
відповідно до п. «а»-«б» ст. 13 Закону № 1788 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу;
відповідно по п. 1-2 ч. 2 ст. 114 Закону № 1058 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та недосягненням пенсійного віку.
Згідно приписів статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
3 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон № 2148-VIII, що доповнив Закон № 1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:
«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.».
За приписами статті 12 Закону № 1788-XII, право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Натомість згідно з пунктом «б» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: 
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20.
Зміни до правового регулювання щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1 та Списком № 2 до Закону України № 1788 внесено Законом № 213-VІІІ від 02.03.2015 року.
Так, п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону № 1788 (у редакції, чинній до прийняття Закону № 213-VІІІ) було передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: 
б) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №2 ( 36-2003-п ) виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: 
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років і 6 місяців на зазначених роботах; 
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Тому суд вважає за можливе застосувати до даної справи висновок Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 по справі № 360/3611/20.
Проте, страховий стаж позивача за Списком № 2 становить 09 років 10 місяців 13днів (з яких 2 роки 10 місяців 17 днів за Списком 1).
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року по справі № 160/6810/25 позивачу зараховано до пільгового стажу за Списком 2 період роботи з 01.08.1992 по 26.07.1999 (що становить 6 років 11 місяців 26 днів).
Зарахований до Списку № 2 період роботи з 15.09.1989 по 31.07.1992 за Списком № 1 та період роботи за Списком № 2 з 01.08.1992 по 26.07.1999 у сукупному зарахуванні становить 09 років 10 місяців 13 днів, що є недостатнім для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.
Тому відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Також відсутні підстави для визначення відповідачем загального страхового стажу позивача 38 років 06 місяців 17 днів, оскільки відповідачем на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.05.2025 року по справі № 160/6810/25 зараховано саме до пільгового стажу за Списком 2 період роботи з 01.08.1992 по 26.07.1999.
Доказів того, що відповідач не зарахував період роботи позивача з 01.08.1992 по 26.07.1999 до страхового стажу позивачем не надано.
Відповідно до ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Позивач всупереч ст. 77 КАС України не довела суду протиправність рішення відповідача.
Тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Судові витрати покладаються на позивача.
Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, ідентифікаційний код 13844159) про визнання протиправним та скасування рішення від 22.07.2025 року № 1400-0303-8/61793; зобов`язання вчинити певні дії – відмовити. 
Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду - 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження - 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко