н\п 2/490/2064/2026 Справа № 490/756/26

Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
Іменем України
03 червня 2026 року місто Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Гуденко О.А., за участі секретаря судового засідання Могила Д.І., за участі: представника позивача адвоката Ганга Д.В. та представника відповідачки ОСОБА_1 - адвоката Погорілого О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МИКГАЗПОСЛУГА», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засуобу як фраудаторного та застосування наслідків його недійсності,-
ВСТАНОВИВ:
В лютому 2026 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів  про визнання недійсним договору купівлі-продажу ТЗ, як фраудаторного, та застосування наслідків його недійсності, в якому просить суд визнати недійсним Договір купівлі-продажу від 16.05.2025, що укладений між ТОВ «Микгазпослуга» та ОСОБА_1 щодо ТЗ MAN, моделі - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 та застосувати наслідки недійсності правочину, відновивши становище, яке існувало до порушення, шляхом повернення у власність ТОВ «Микгазпослуга» ТЗ MAN, моделі - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 ;
В обгрунтування позову посилається на те, 07 жовтня 2024 р. у м. Миколаєві по вул. Каразіна на перехресті з вул. 2-га Військова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водія ОСОБА_3 , що керував транспортним засобом «Mercedes-Benz Actros 1843», номерний знак НОМЕР_2 , який належить ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА» та водія ОСОБА_4 , яка керувала транспортним засобом марки «Toyota Camry» реєстраційний номер НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 .
За фактом вищенаведеного ДТП відносно водія ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР №145148 від 07 жовтня 2024 р., згідно з яким водій ОСОБА_3 07 жовтня 2024 р. о 15.08 год., керуючи транспортним засобом «Mercedes-Benz Actros 1843», номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись в м. Миколаєві по вул. Каразіна, на перехресті з вул. 2-га Військова, не був уважним щодо дорожньої обстановки та особливостей її змін, внаслідок чого не надав переваги у русі й допустив зіткнення із транспортним засобом марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальної шкоди. Вказаними діями ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 2.3.б Правил дорожнього руху. Постановою судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 05 грудня 2024 р. у справі №490/9037/24 визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців, а також стягнуто 605 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.01.2025 зазначене рішення суду було залишено без змін.
Вищенаведеними рішеннями суду також встановлено, що винуватець ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працює водієм ТОВ «Микгазпослуга»
У зв`язку з тим, що в момент ДТП винуватець ДТП ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Микгазпослуга», врахуючи норми статей 1187 та 1172 ЦК України, ТОВ «Микгазпослуга» є відповідальним за вимогами потерпілих Патіків про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. З огляду на це, 19.02.2025 року представник ОСОБА_2 – адвокат Ганга Д.Г. направив на офіційну електронну пошту ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА» , яку воно використовує у публічних закупівлях, ДОСУДОВУ вимогу в інтересах ОСОБА_2 до ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА» про відшкодування шкоди завданої ДТП.
Оскільки вищенаведена досудова вимога була проігнорована ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА», то 30 квітня 2025 року до Центрального районного суду міста Миколаєва була подана позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 07 липня 2025 року по справі № 490/3254/25, яке набрало законної сили, вирішено - позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, грошові кошти у розмірі 53250 (п`ятдесят три тисячі двісті п`ятдесят) гривень 00 копійок, які складаються з: різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 50050,00 грн та франшизи у розмірі 3200,00 грн., відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500, 00 грн. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень .
В іншій частині позову - відмовлено. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 891 (вісімсот дев`яносто одна) гривня 57 копійок. 
Додатковим рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 27 серпня 2025 року по справі № 490/3254/25, яке набрало законної сили, вирішено стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8814 гривень 00 копійок, та на користь ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень . В іншій частині заяву залишено без задоволення. 
Таким чином, відповідно до вищенаведених рішень суду, ТОВ «Микгазпослуга» зобов`язано відшкодувати позивачу ОСОБА_2 в загальному розмірі 65 455,57 грн. (шістдесят п`ять тисяч чотириста п`ятдесят п`ять гривень 57 копійок).
З метою виконання вищенаведених рішень суду ОСОБА_2 було отримано в суді відповідні виконавчі листи по справі № 490/3254/25, які передано на примусове виконання до Приватного виконавця Баришнікова А.Д., який 18.09.2025 р. відкрив та наразі веде ВП № 79143534, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником є ТОВ «Микгазпослуга» .
Як виявилось під час примусового виконання вищенаведених ВП, ТОВ «Микгазпослуга» не має ні грошових коштів, ні іншого майна (транспортних засобів) за рахунок яких можливо б було задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_2 .
При цьому, достовірно відомо, що до моменту ДТП та звернення ОСОБА_5 до ТОВ «Микгазпослуга» із досудовою вимогою та у подальшому з позовною заявою до суду, ТОВ «Микгазпослуга»: - мало у своїй власності щонайменше 3 (три) транспортні засоби, у т.ч. ТЗ на якому було здійснено ДТП водієм ТОВ «Микгазпослуга», а саме: 1. Бункеровоз (марка Mercedes-BENZ, модель - 1843 LS, 2000 року випуску, колір - сірий, номер кузова — НОМЕР_4 , д.н.з НОМЕР_2 ; 2. Бункеровоз (марка - MAN, модель - 19.321, 1988 року випуску, колір - білий, номер кузова - НОМЕР_5 , д.н.з НОМЕР_6 ; 3. Бункеровоз (марка — MAN, модель - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 , днз, НОМЕР_7 , що підтверджується копіями свідоцтв на ТЗ, а також листом ТОВ «Микгазпослуга» № 65 від 19.12.2023 р., який було подано ними для участі про у процедурі закупівлі UA-2023-12-18-019792-a
З метою пошуку вибулого майна ТОВ «Микгазпослуга», за рахунок якого б було можливо задовольнити кредиторські вимоги ОСОБА_2 , адвокат Ганга Д.Г. звернувся до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях із адвокатським запитом (вих. № 2 від «13» січня 2026 р.) .
Листом РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях № 31/30/4841/44аз492026 від 15.01.2026 повідомлено, що за ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА (код ЄДРПОУ 39743311) були зареєстровані наступні транспортні засоби:
- з 31.08.2018 року по 15.05.2025 року, причіп марки HUEFFERMANN HAR 18.65. 15.05.2025 року вищевказаний причіп було перереєстровано на іншу особу на підставі договору укладеному в ТСЦ;
- з 31.08.2018 року по 06.05.2025 року, автомобіль марки MERCEDESBENZ 1843 LS. 06.05.2025 року вищевказаний автомобіль було перереєстровано на гр. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору укладеному в ТСЦ;
- з 31.08.2018 року по 02.05.2025 року, автомобіль марки MAN 19.321,. 02.05.2025 року вищевказаний автомобіль було перереєстровано на іншу особу на підставі договору укладеному в ТСЦ,; - з 25.11.2021 року по 16.05.2025 року, автомобіль марки MAN 19.463, номерний знак. 16.05.2025 року вищевказаний автомобіль було перереєстровано на іншу особу на підставі договору укладеному в ТСЦ.
Також повідомлено, що згідно ЄДРТЗ, станом на 14.01.2026 року, за ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА (код ЄДРПОУ 39743311), транспортні засоби не зареєстровані. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, власником автомобіля марки MAN 19.463 1998 року випуску, починаючи з 16.05.2025 р. є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Варто зауважити, що ТЗ MAN, моделі - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 , днз, НОМЕР_7 , який до 16.05.2025 року належав ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА» згідно наявного у справі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , після перереєстрації 16.05.2025 року на гр. ОСОБА_1 тепер має інші державні номерні знаки, а саме: « НОМЕР_9 "
Таким чином, з вищенаведеного листа ТСЦ вбачається, що після звернення 30.04.2025 р. ОСОБА_2 до суду із позовом про стягнення грошових коштів з ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА», отримання Товариством копії позовної заяви Позивача, відкриття провадження у справі № 490/3254/25 та вручення Товариству ухвали суду про це, ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА» почало у екстреному порядку (з 02.05.2025 р. по 16.05.2025 р.) перереєстровувати усі належні Товариству транспортні засоби на інших осіб, у т.ч. перереєструвало ТЗ MAN 19.463 ВІН: НОМЕР_1 на ОСОБА_1 .
Наведені дії були вчинені Товариством навмисно, з метою перешкоджанню виконанню майбутнього рішення суду у справі № 490/3254/25, оскільки Товариство розуміло наявність свого невиконаного грошового зобов`язання перед ОСОБА_2 за наслідками ДТП і таким чином («знявши з себе авто») створило умови для неможливості стягнення боргу за рахунок реалізації майна (автомобілів) боржника. Як вже зазначалось вище, станом на сьогодні Товариство не має майна за рахунок якого можна виконати рішення суду. Рішення суду залишається невиконаним. Такі дії боржника є явно недобросовісними.
З огляду на це позивач вважає, що правочин – Договір купівлі-продажу від 16.05.2025, що укладений між ТОВ «Микгазпослуга» та ОСОБА_1 щодо ТЗ MAN, моделі - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 є фраудаторним, оскільки був вчинений відповідача на шкоду Позивачу, а тому має бути визнаний судом недійсним. Позивач вважає, що такі дії з відчуження 16.05.2025 р. вищенаведеного ТЗ були вчиненні ТОВ "Микгазпослуги" навмисно, аби уникнути майбутнього звернення стягнення на це майно Позивачем, оскільки вже з 12.05.2025 р. (день отримання ухвали суду від 06.05.2025 р. про відкриття провадження у справі № 490/3254/25) ТОВ "Микгазпослуги" достеменно розумів, що має невиконане грошове зобов`язання перед Позивачем, що дане ТЗ це його єдине майно за рахунок якого можливо задовольнити вимоги кредитора, а тому мав намір якнайшвидше вчинити оспорюваний правочин з відчуження ТЗ на шкоду кредитору. Окрім цього ТЗ, ТОВ "Микгазпослуги" відчужив усі належні йому ТЗ на користь ОСОБА_1 та її чоловіка ОСОБА_6 . А тому, беручи до уваги усе вищевказане, Позивач звертається до суду із цим позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу ТЗ та застосування наслідків недійсності правочинів.
Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва 04.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі. 
16.02.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 адвоката Погорілого О.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що вказаний позов є безпідставний та необґрунтований з огляду на наступне. Будь хто з посадових осіб ТОВ "МикГазПослуга" та ОСОБА_1 не є родичами між собою. ОСОБА_1 мешкає у м.Одесі та ніяким чином не пов`язана з підприємницькою діяльністю ТОВ "МикГазПослуга" у місті Миколаїв. В матеріалах позову відсутні докази протилежного, та відсутні документи в підтвердження пов`язаності між собою сторін правочину іншим чином. В матеріалах позову відсутні докази вчинення продажу транспортного засобу не за ринковою ціною. Позов обґрунтований тим, що ТОВ "МикГазПослуга" та ОСОБА_1 вчинили фраудаторний правочин з відчуження ТЗ на шкоду кредитору з метою перешкоджанню виконанню майбутнього рішення суду у справі № 490/3254/25. При цьому придбання транспортного засобу було здійснено 16 травня 2025, а рішення яким позивач обґрунтовує свій позов ухвалено 07 липня 2025 року. Тобто на дату придбання ТЗ рішення, яким обґрунтовуються вимоги не існувало. На дату придбання транспортного засобу 16 травня 2025 не існувало будь яких заборон та/або арештів щодо розпорядженням вказаним майном ТОВ "МикГазПослуга", докази протилежного позивачем не надані. ТОВ "МикГазПослуга" веде свою підприємницьку діяльність з урахуванням необхідності здійснення поточних витрат на сплату заробітної плати, оплати податків, розрахунків за договорами та іншими витратами. Позов не містить будь яких відомостей та доказів стосовно того, що станом на дату відчуження транспортного засобу ТОВ "МикГазПослуга" мало єдине зобов`язання перед ОСОБА_2 щодо виплати йому відшкодування за рішенням суду, якого не існувало. На думку позивача ТОВ "МикГазПослуга" повинно було завчасно забронювати певну суму коштів щоби виконувати ще не існуюче рішення суду, але жодної норми законодавства, яка б передбачало такі дії позивачем не зазначено. Тобто позивач помилково вважає обставину свого звернення до суду доказом завчасного задоволенням своїх вимог. При цьому розмір відшкодування шкоди був визначений судом лише 07 липня 2025 року. Яким чином ТОВ "МикГазПослуга" мало передбачити цей розмір у травні 2026 року позивачем також не зазначено. ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу, за який нею сплачено грошові кошти, використовує його у своїй діяльності. Позивачем не зазначено жодної норми права, яка б передбачала позбавлення права власності добросовісного покупця, при цьому без відшкодування сплати йому витрачених грошових коштів як зазначено у позовних вимогах. ОСОБА_1 не зобов`язана була наперед знати придбаваючи 16 травня 2025 транспортний засіб, що ОСОБА_2 отримує через два місяці (07 липня 2025 року) рішення суду стосовно того, в кого вона придбаває цей ТЗ. Таким чином, на дату укладення договору ТОВ "МикГазПослуга" не було обтяженим зобов`язанням сплатити борг перед позивачем. Отже, на момент укладення договору права та інтереси позивача взагалі ніяким чином не зачіпались. В матеріалах справи відсутні докази пов`язаності між собою ОСОБА_1 та ТОВ "МикГазПослуга", а також вчинення продажу транспортного засобу не за ринковою ціною. Враховуючи викладене, просить суд відмовити у позові в повному обсязі.

23.02.2026 року на адресу суду від керівника ТОВ "Микгазпослуга" Гончарова О.Й. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач не надає жодних доказів стосовно того, що на дату відчуження транспортного засобу ТОВ "МикГазПослуга" мало єдине зобов`язання перед ОСОБА_2 щодо виплати йому відшкодування за рішенням суду якого не існувало, при цьому без врахування тих поточних витрат, які мало здійснювати підприємство. На думку позивача ТОВ "МикГазПослуга" повинно було завчасно забронювати певну суму коштів щоб виконувати ще не існуюче рішення суду, але жодної норми законодавства, яка б передбачало такії дії позивачем не зазначено. Тобто позивач помилково вважає обставину свого звернення до суду доказом завчасного задоволенням своїх вимог. При цьому розмір відшкодування шкоди був ивзначений судом лише 07.2025 року. Яикм чином ТОВ" МикГазПослуга" мало передбачити цей розмір у травні 2026 року позивачем також не зазначено. На даний час ТОВ "МикГазПослуга" не має у штаті ані юриста, ані бухгалтера. Вимушені витрати та скорочення штату, обсягів відповідних грошових надходежнь, були зумовлені зменшенням замовлення послуг органами місцевої влади, що свідчить про те, що ці обставини не залежали від ТОВ "МикГазПослуга". Про ці обставини зазначає і сам позивач. З огляду на вищевикладене просить суд відмовити у позові.
26.03.2026 року на адресу суду від представника ОСОБА_2 адвоката Ганги Д.Г. надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначає, що Доводи Відповідачів, які висловлені у їх відзивах, про те, що на дату відчуження транспортного засобу (16 травня 2025 року) ще не існувало рішення суду про стягнення грошових коштів, а отже ТОВ «МикГазПослуга» не могло передбачати виникнення відповідного обов`язку, є помилковими та такими, що ґрунтуються на неправильному розумінні правової природи зобов`язання з відшкодування шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, на момент відчуження транспортного засобу ТОВ «МикГазПослуга» вже було обізнане про наявність у нього зобов`язання перед Позивачем, яке виникло внаслідок заподіяння шкоди у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 07 жовтня 2024 р. (товариство отримувало досудову вимогу Патіка), а також про існування відповідного судового спору щодо її відшкодування (товариство отримувало копію позовної заяви та ухвалу суду про відкриття провадження у справі № 490/3254/25). За таких обставин відчуження належного Товариству транспортного засобу під час розгляду спору про відшкодування шкоди (справа № 490/3254/25) свідчить про недобросовісну поведінку боржника, особливо з урахуванням того, що як вбачається з листа РСЦ ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях № 31/30/4841/44аз492026 від 15.01.2026 після подачі ОСОБА_8 до суду позовної заяви до Товариства про відшкодування шкоди, останнім було відчужено усі належні йому транспортні засоби, що фактично призвело до істотного зменшення його майнових активів та створило реальну загрозу неможливості виконання майбутнього рішення суду. Таким чином, сам факт того, що рішення суду по справі № 490/3254/25 було ухвалено 07 липня 2025 року, тобто пізніше ніж дата відчуження Товариством ТЗ (16 травня 2025 року), не спростовує фраудаторного характеру оспорюваного правочину, оскільки на момент відчуження майна Відповідач уже знав про існування у нього зобов`язання з відшкодування шкоди та про судовий спір щодо його виконання, але, попри це, вчинив дії, спрямовані на зменшення свого майна та унеможливлення реального виконання майбутнього судового рішення. Відтак укладення договору відчуження транспортного засобу за таких обставин має всі ознаки фраудаторного правочину, вчиненого на шкоду кредитору.
Посилання відповідачів на те, що на момент відчуження майна не існувало заборон чи арештів, не спростовує фраудаторний характер правочину.
Посилання відповідача на те, що підприємство здійснює господарську діяльність та має поточні витрати, не має жодного значення для оцінки правомірності спірного правочину. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, саме в період існування спору щодо відшкодування шкоди ТОВ «МикГазПослуга» відчужило всі належні йому транспортні засоби, що фактично позбавило кредитора можливості звернути стягнення на майно боржника у разі задоволення позову і що підтверджується невиконаним на сьогодні грошовим зобов`язанням перед Позивачем та відсутністю у боржника іншого майна для його погашення, хоча як вбачається з листа-відповіді Сервісного центру МВС від 19.02.2026 р. на ухвалу суду про витребування доказів, вартість відчуження Відповідачем авто за Договором купівлі-продажу склала 12 тисяч гривень, які б Відповідач мав отримати, і міг би за ці гроші хоч частково розрахуватися з Позивачем. Такі дії свідчать про недобросовісну поведінку боржника та спрямовані на штучне зменшення майнових активів боржника, за рахунок якого могло бути виконане судове рішення. Відповідачі наголошують, що покупець транспортного засобу не є пов`язаною особою з ТОВ «МикГазПослуга». Разом з тим, відповідно до правових позицій Верховного Суду, пов`язаність сторін не є обов`язковою ознакою фраудаторності правочину. Наявність або відсутність родинних чи корпоративних зв`язків є лише одним із можливих критеріїв, який оцінюється судом разом з іншими обставинами, зокрема: часом укладення правочину; поведінкою боржника; наявністю спору або зобов`язання; наслідками такого правочину для можливості виконання зобов`язання. У даному випадку ключовим є те, що правочин був вчинений після виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди та під час існування спору, що об`єктивно свідчить про спрямованість дій боржника на уникнення виконання майбутнього судового рішення. А також тим, що грошове зобов`язання на сьогодні досі не виконане, а боржник немає іншого майна для його погашення, хоч і отримав грошові кошти за продаж авто. Так, при зверненні з позовом Позивачем було наведено та додано докази.
Середньоринкової вартості спірного транспортного засобу MAN 19.463, 1998 року випуску, відповідно до яких середня ціна такого автомобіля становить 7 243 долари США, що за офіційним курсом НБУ станом на 02.02.2026 року еквівалентно 310 072,83 грн. 
При цьому, на виконання ухвали суду про витребування доказів, листом від 19.02.2026 року сервісний центр МВС підтвердив факт відчуження спірного автомобіля ТОВ "МикГазПослуги" та ОСОБА_1 , надав копію договору купівлі-продажу від 16.05.2025 р. та повідомив, що ціна автомобіля за цим договором склала лише 12 000 грн. Отже, після витребування судом доказів у справі наразі є офіційне підтвердження того, що спірний транспортний засіб був відчужений за за 12 тисяч гривень, тобто ціною, яка є очевидно неспівмірною із його середньоринковою вартістю, вказаною Позивачем у позові (310 072,83 грн.) і яка була взята з відомостей Інтернет ресурсу продажів авто АВТОРІА. Різниця між середньоринковою вартістю автомобіля та ціною його продажу є настільки істотною, що сама по собі свідчить про явну неринковість такого відчуження. 
Продаж вантажного автомобіля MAN 19.463, 1998 року випуску за 12 000 грн не може розцінюватися як звичайний добросовісний цивільний оборот майна, а навпаки підтверджує одну з характерних ознак фраудаторності правочину: відчуження майна боржника за явно заниженою ціною з метою унеможливлення задоволення вимог кредитора. Отже, довід ОСОБА_1 про відсутність доказів продажу транспортного засобу не за ринковою ціною є необґрунтованими та спростованими матеріалами справи. , оскільки: по-перше, відповідні відомості про середньоринкову вартість автомобіля були надані Позивачем ще разом із позовом; по-друге, після витребування доказів судом отримано офіційне підтвердження, що договірна ціна склала лише 12 000 грн, що в десятки разів менше за середню ринкову вартість такого транспортного засобу; по-третє, саме така явно занижена ціна є додатковим доказом того, що спірний договір укладено на шкоду кредитору та не відповідає критеріям добросовісного оплатного відчуження майна. Доводи відповідачів, викладені у відзиві, не спростовують обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та не свідчать про відсутність фраудаторного характеру оспорюваного правочину. Навпаки, встановлені у справі обставини підтверджують, що відчуження транспортного засобу було здійснене боржником після виникнення зобов`язання перед позивачем, за заниженою (не ринковою) ціною та з очевидною метою унеможливити виконання майбутнього рішення суду, що є підставою для визнання такого правочину недійсним.
У судовому засіданні представник позивача Ганга Д.В. підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив суд звернути увагу на подані письмові пояснення та задовольнити позов. Додатково пояснив суду , що з часу, коли відповідачеві стало відомо про звернення до суду позивача з цим позовом, тобто позивач достовірно знав про наявність боргу перед позивачем, Товариство стало вчиняти послідовні дії , направлені на уникнення відповідальності, а саме продали все майно, скоротили обсяг своєї підприємницької діяльності, розірвали контракти з замовниками, навіть скоротили штат працівників. На сьогодні Товариство практично припинило свою підприємницьку діяльність, щоб не отримувати прибутків та не мати кошгтів на поверненян боргу. На питання суду, чому позвиач вважає саме оспорюваний договір фраундаторним, тоді як в той час відповдіачем продавалися всі наявні п`ять транспортних засобів, пояснив, що відносно цього договору просто вдалося отримати дані покупця, отже стало можливим звернення до суду. Також ззааачив, що продаж вказаного автомобіля за 12 000 грн, що в десятки разів менше його реальної ринкової вартості , тобто за явно неспівмірною ціною, свідчить про нереальність даного договору. 
Звернув увагу суду на те, що взагалі не має значення був чи ні покупець за оспорюваним договром ОСОБА_1 добросовісним набувачем, адже заявлено вимоги про визнання договру недійсним та повернення сторін у первісний стан, а не про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Погорілий О.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, просив врахувати доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, та відмовити у задоволенні позову. Зазначив, що на час вчинення оспорюваного договору рішення суду про існування болргу не існувало, жодних обтяжень на майно продавця накладено не було, а ОСОБА_9 , не є ні родичем, ні знайомим керівництва відповдіача, отже не знала і не могла знати про будь-які правовідносини з іншими особами.
Представник ТОВ "МикГазПослуги" у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений.
Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків.
Постановою Центрального районного суду м.Миколаєва від 05.12.2024 року по справі №490/9037/24, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 10.01.2025 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строком на шість місяців.
З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 06.05.2025 року було відкрито провадження у цивільній справі № 490/3254/25 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ТОВ "МикГазПослуга" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. З вказаною заявою позивач звернувся до суду 30.04.2025 року. Постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Так, позивачі просили стягнути з ТОВ "МикГазПослуга" 50050,00 грн матеріальної шкоди, яка становить різницю між фактичним розміром шкоди,зазначеним у Акті №400 від 23.04.2025 року, і страховою виплатою, яку сплатило ПрАТ «УСК«Княжа ВієннаІншуранс Груп» у розмірі 151426,00грн,. Крім того, відповідач ОСОБА_3 завдав позивачам моральну шкоди, яку останні оцінюють в розмірі по 10000,00 грнна кажного, оскільки саме з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода.
До матеріалів справи додано рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.07.2025 року у справі №490/9037/24, з якого вбачається, що позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ТОВ "МикГазПослуга" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково.
Стягнуто з ТОВ "МикГазПослуга" на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП, грошові коши у розмірі 53250 грн, які складаються з: різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 50050,00 грн та франшизи у розмірі 3200,00 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2500 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
В іншій частині позову, відмовлено.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 891 гривня 57 копійок.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір у розмірі 484 гривні 48 коп.
Як вбачається з вказаного судового рішення, 28.05.2025 року представник ТОВ «Микгазпослуга» - адвокат Титаренко Ю.О. подав до суду заяву, в якій просив надати йому можливість ознайомитись з матеріалами справи, а також просив справу розглядати у спрощеному провадженні з викликом сторін.
Представник ТОВ «Микгазпослуга» - адвокат Титаренко Ю.О. ознайомився з матеріалами справи 02.06.2025 року, що підтверджується особистим підписом на його заяві від 28.05.2025 року.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.06.2025 року у задоволенні клопотання представника відповідача ТОВ «Микгазпослуга» - адвоката Титаренка Ю.О. про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін було відмовлено.
Центральним районним судом м.Миколаєва від 27.08.2025 року у справі №490/3254/25 ухвалено додаткове рішення, яким заяву подана представником позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_10 - адвокатом Гангою Д.Г., в цивільній справі №490/3254/25 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, задовольнено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8814 грн.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_4 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
В іншій частині заяву залишено без задоволення.
Матеріалами справи підтверджується, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Баришнікова А.Д. перебуває відкрите з 18.09.2025 року виконавче провадження №79143534 на підставі виконавчого листа від 12.09.2025 року №490/3254/25 на підставі рішення Центрального районного суду м.Миколаєва та додаткового рішення від 10.10.2025 року про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Микгазпослуга» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та судових витрат на загальну суму 65 455 грн.
До матеріалів справи додано інформацію про наявність обладнання, матеріально-технічної бази та технологій №65 від 19.12.2023 року , з якої вбачається, що у володінні ТОВ "Микгазпослуга" перебувало наступне майно: Бункеровоз (марка Mercedes-BENZ, модель - 1843 LS, 2000 року випуску, колір - сірий, номер кузова - НОМЕР_4 , д.н.з НОМЕР_2 ; Бункеровоз (марка - MAN, модель - 19.321, 1988 року випуску, колір - білий, номер кузова - НОМЕР_5 , д.н.з НОМЕР_6 ; Бункеровоз (марка - MAN, модель - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 , днз, НОМЕР_7 , Контейнер відкритого типу для збору великогабартиного сміття об`ємом 10 м?.
Як вбачається з матеріалів справи, за результами проведення процедури закупівлі між ТОВ «Микгазпослуга» та Адміністрація Інгульського району Миколаївської міської ради укладено договір про закупівлю на суму 5 288 166,00 грн з ПДВ., а предметом закупівлі були послуги з вивезення великогабаритного сміття спецтехнікою (ДК 021:2015: 90510000-5 - утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям)..
До матеріалів справи додано договір про закупівлю послуг №ВТО 1 від 03.01.2025 року , з якого вбачається, що між Адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради, в особі голови адміністрації Дмитрука В.М. та ТОВ "Микгазпослуга", в особі директора Гончарова О.Й. уклали договір щодо надання послуг з вивезення великогабаритного сміття спетехнікою на території Заводського району м.Миколаєва. Відповідно до п.3.1. вказаного договору, ціна договору становить 6 497 667,50 грн. в т.ч. ПДВ 20% 1082944,58 грн.
Відповідно до п.4.1. вказаного договору, термін надання послуг з 03.01.2025 року до 31.12.2025 року (включно). 
До матеріалів справи додана додаткова угода №2 від 14.04.2025 року до договору №ВТО 1 від 03.01.2025 року, з якої вбачається, що Адміністрація Заводського району Миколаївської міської ради , в особі голови адміністрації Дмитрука В.М. та ТОВ "Микгазпослуга", надалі - Виконавець, який діє в особі Гончарова О.Й. уклали додаткову угоду про внесення змін до пункту 3.1. розділу 3. "Ціна договору та порядок здійснення розрахунку" Договору, виклавши його в такій редакції: 1.1. "п.3.1. ціна Договору становить 2 061 731,80 грн, з ПДВ".
Відповідно до п.2 договору, сторони дійшли згоди додаток №1 до Договору "Реєстр вартості та кількості одиниць послуг" викласти в новій редакції.
Відповідно до п.3. договору, сторони домоволись внести зміни до пункту 4.1. розділу 4 "Порядок надання послуг" Договору, виклавши його в такій редакції: п.3.1. "п.4.1. Термін надання послуг: з 03.01.2025 року до 20.04.2025 року (включно).
Відповідно до п.4. договору, сторони домовоились внести зміни до пункту 12.1. розділу 12 "Термін дії договору" Договору, виклавши його в такій редакції: п.4.1. "Договір набуває чинності з дати його підписання Сторонами і діє до 15.05.2025 року (включно).
Відповідно до п.5. договору, інші умови Договору вважається укладеною і набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та скріплення її печатками Сторін.
З доданого до матеріалів справи звіту про результати проведення процедури закупівлі UA-2025-01-06-001756-а вбачається, що замовником закупівлі виступала Адміністрація Заводського району Миколаївської міської ради, а предметом закупівлі були послуги вивезення великогабартиного сміття спецтехнікою на території Заводського району м.Миколаєва (ДК 021:2015:90510000-5 утилізація/видалення сміття та поводження зі сміттям), строк надання послуг з 03 січня 2025 роуц - до 31 грудня 2025 року, між сторонами укладено договір про закупівлю на суму 2 061 731,80 UAH ( в тому числі ПДВ 343 621,97 UAH).
До матеріалів справи додано повідомлення про внесення змін до договору про закупівлю 2025-01-06-001756-а, з якого вбачається, що підставою для внесення змін до істотних умов договору було зменшення обсягів закупівлі, зокрема з урахуванням фактичного обсягу видатків замовника, внесення змін відбулося до п.п. 3.1., 4.1., 12.1, та Додатку №1 до договору.
Як зазначає представник позивача, відповідачем навмисно відчужені всі належні йому транспортні засоби та розірвано договори про надання послуг - саме з метою фактичного припинення підприємницької діяльності - щоб унеможливити виконання рішення суду від 07.07.2025 року про стягнення на користь позивача 65 455,57 грн. 
До матеріалів справи додано адвокатський запит адвоката Ганги Д.Г. до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях, предметом якого є отримання інформації щодо транспортних засобів, які належали ТОВ «Микгазпослуга» станом на 01.05.2025 року, транспортних засобів, які були відчужені товариством у 2025 році, у тому числі 06.05.2025 року, а також інформації щодо транспортних засобів, якими на даний час володіє ТОВ «Микгазпослуга».
До матеріалів справи додано відповідь на адвокатський запит адвоката Ганги Д.Г., з якої вбачається, що згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ТОВ «Микгазпослуга» були зареєстровані наступні транспортні засоби: 
з 31.08.2018 року по 15.05.2025 року, причіп марки HUEFFERMANN HAR 18.65. 15.05.2025 року вищевказаний причіп було перереєстровано на іншу особу на підставі договору укладеному в ТСЦ; 
з 31.08.2018 року по 06.05.2025 року , автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1843 LS. 06.05.2025 року вищевказаний автомобіль було перереєстровано гр. ОСОБА_6 на підставі договору укладеному в ТСЦ; 
з 31.08.2018 року по 02.05.2025 року, автомобіль марки MAN 19.321, 02.05.2025 року вищевказаний автомобіль було перереєстровано на іншу особу на підставі договору укладеному в ТСЦ; 
з 25.11.2021 року по 16.05.2025 року, автомобіль марки MAN 19.463, номерний знак. 16.05.2025 року вищевкащаний автомобіль було перереєстровано на іншу особу на підставі договору укладеному в ТСЦ. 
Станом на 14.01.2026 року, за ТОВ "Микгазпослуга" транспортні засоби не зареєстровані.
З відповіді Адміністрації Заводського району на адвокатський запит адвоката Ганги Д.Г. вбачається, що у межах виконання Договору Адміністрацією перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ "Микгазпослуга" кошти в розмірі 2 061 731,80 грн. Строк дії Договору сплинув 15.05.2025, заборгованість перед ТОВ "Микгазпослуга" відсутня. Інших договорів, укладених з цим підприємством, станом на 14.11.2025 не укладено.
До матеріалів справи додано калькулятор розрахунку вартості автомобіля з використанням вебресурсу AUTO.RIA, з якого вбачається, що середня ринкова вартість транспортного засобу MAN 19.463, 1988 року випуску, становить 7 243 долари США, що еквівалентно більше 310 000 грн.
За загальними положеннями цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у ст. 11 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 2 цієї ж статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно із ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
При цьому, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення (така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 року у справі № 466/8649/16-ц).
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у ст. 16 Цивільного кодексу України.
Так, законодавцем визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України). Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абз. 12 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України).
Правочин - це вольові, правомірні дії, безпосередньо спрямовані на досягнення правового результату, а саме на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правомірність є основною ознакою правочину як юридичного факту.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (постанова Верховного Суду від 28.07.2021 року у справі № 759/24061/19).
У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.
Недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).
В ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.
Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов) (постанова Верховного Суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц).
Загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені ст. 215 Цивільного кодексу України, відповідно до ч. ч. 1, 3 якої підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати КГС у постанові від 19.02.2021 року у справі № 904/2979/20 та Верховний Суд у постанові від 04.04.2025 року у справі № 745/582/21 сформулювали висновок про те, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорювання правочину; встановлення чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання оспорюваного правочину недійсним як способу захисту є усталеним у судовій практиці.
За змістом п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами (принципами) цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 369/11268/16-ц зроблено висновок, що: «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена ст. 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена ст. 228 ЦК України».
Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (ст. 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (ч. 1, 2 ст. 228 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 вказано, що: «цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Боржник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь своєї матері після пред`явлення до нього позову банку про стягнення заборгованості, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно кредитора, оскільки уклав договір дарування, який порушує майнові інтереси кредитора і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом. Як наслідок, не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (п. 6 ст. 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (ч. 3 ст. 13 ЦК України)».
Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Приватно-правовий інструментарій (зокрема, вчинення фраудаторного договору) не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили, чи виконавчого напису (постанова Верховного Суду від 05.04.2023 року у справі № 523/17429/20).
Також, у постанові від 09.11.2022 року у справі № 205/7254/18 Верховний Суд вказав, що аналіз ч. 2 ст. 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом.
Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які становлять зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права.
Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права.
Заборона зловживання правом по суті випливає з якості рівнозваженості, закладеної такою засадою, як юридична рівність учасників цивільних правовідносин. Ця формула виражає втілення в цивільному праві принципів пропорційності, співмірності, справедливості під час реалізації суб`єктивних цивільних прав і виконання юридичних обов`язків.
Здійснення суб`єктивних цивільних прав повинно відбуватись у суворій відповідності до принципів правомірності здійснення суб`єктивних цивільних прав, автономії волі, принципів розумності і добросовісності. Їх сукупність є обов`язковою для застосування при здійсненні усіх без винятку суб`єктивних цивільних прав.
Розглядаючи поняття розумності та добросовісності як принципів здійснення суб`єктивних цивільних прав, необхідно враховувати, що розумною є поведінка особи, яка діє у межах, не заборонених їй договором або актами цивільного законодавства.
Виходячи із аналізу норм, закріплених у ЦК України, поняття «добросовісність» ототожнюється із поняттям «безвинність» і, навпаки, «недобросовісність» із «виною». Такий висновок випливає із того, що за діяння, якими заподіяно шкоду внаслідок недобросовісної поведінки, може наставати відповідальність (наприклад, ч. 3 ст. 39 ЦК України), а оскільки обов`язковим елементом настання відповідальності, за загальним правилом, є вина, то такі діяння є винними.
Дослідження питання про здійснення особою належного їй суб`єктивного матеріального права відповідно до його мети тісно пов`язане з аналізом фактичних дій суб`єкта на предмет дотримання вимоги добросовісності.
Добросовісність (п. 6 ст. 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності.
Згідно із ч. 1, 3 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 ст. 628 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ч. 1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Особливості купівлі-продажу об`єктів незавершеного будівництва та майбутніх об`єктів нерухомості визначаються законом.
Разом з тим, ст. 13 Цивільного кодексу України визначено межі здійснення цивільних прав. Відповідно до ч. 2 цієї статті при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України).
Повертаючись до тлумачення ст. 13 Цивільного кодексу України, у якій визначаються межі здійснення цивільних прав, суд повторює, що вона встановлює те, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зокрема при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині, а також не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Зокрема, зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм в рамках дозволеного йому законом загального типу поведінки.
Отже, можна стверджувати, що учасники цивільних відносин при здійсненні своїх прав зобов`язані діяти добросовісно, утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. На цих засадах мають ґрунтуватися і договірні відносини.
У зв`язку з цим слід дійти висновку, що межею реалізації принципу свободи договору має бути неприпустимість зловживання правом.
Здійснюючи тлумачення ст. 13 Цивільного кодексу України, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.04.2024 року у справі № 917/1212/21 дійшла висновку про те, що при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
При цьому, при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені ч. ч. 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом (ст. 13 Цивільного кодексу України).
Рішенням Конституційного Суду України від 28.04.2021 року № 2-р(II)/2021 у справі № 3-95/2020(193/20) визнано, що ч. 3 ст. 13, ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України не суперечать ч. 2 ст. 58 Конституції України, та вказано, що "оцінюючи домірність припису ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України, Конституційний Суд України констатує, що заборону недопущення дій, що їх може вчинити учасник цивільних відносин з наміром завдати шкоди іншій особі, сформульовано в ньому на розвиток припису ч. 1 ст. 68 Основного Закону України, згідно із яким кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Водночас, словосполучення "а також зловживання правом в інших формах", що також міститься у ч. 3 ст. 13 Цивільного кодексу України, на думку Конституційного Суду України, за своєю суттю є засобом узагальненого позначення одразу кількох явищ з метою уникнення потреби наведення їх повного або виключного переліку.
Здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими Кодексом та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення Цивільним кодексом України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.
У зв`язку з тим, що ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України мають на меті стимулювати учасників цивільних відносин до добросовісного та розумного здійснення своїх цивільних прав, Конституційний Суд України дійшов висновку, що ця мета є правомірною (легітимною).
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2023 року у справі № 644/5819/20 зазначив про те, що договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, покликаний забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення чи унеможливлення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.
При цьому, зловживання правом і використання приватно-правового інструментарію всупереч його призначенню проявляється в тому, що:
- особа (особи) "використовувала/використовували "право на зло";
- наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки являють собою певний стан, до якого потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів/умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які "потерпають" від зловживання нею правом, або не перебувають);
- враховується правовий статус особи/осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а і про обсяг прав інших учасників цих правовідносин та порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин (така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.02.2024 року у справі № 464/7832/21, від 10.02.2021 року у справі № 754/5841/17).

Так, у справі, що наразі розглядається, судом встановлено, що 30.04.2025 року до Центрального районного суду м.Миколаєва звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з позовом до ОСОБА_3 та ТОВ "Микгазпослуга" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП.
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 07.07.2025 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та ТОВ "Микгазпослуга" про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП - задоволено частково та стягнуто ( з урахуванням додаткового рішення суду від 27.08.2025 року про розподіл судових витарт) з ТОВ "МикГазПослуга" на користь ОСОБА_2 в загальному розмірі 65 455,57 грн.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 07 жовтня 2024 року з вини водія відповідаач, транспортному засобу позивача було завдано механічних пошкоджень, а рішенням суду з відповідача стягнуто на користь позивача грошові кошти у рахунок відшкодування завданої шкоди.
Разом із тим, рішення суду у добровільному порядку виконано не було, у зв`язку із чим відкрито виконавче провадження. В подальшому позивачу стало відомо, що після виникнення зобов`язань щодо відшкодування шкоди відповідачем було відчужено належне йому майно на підставі договорів купівлі-продажу.
На думку позивача, вказані правочини були укладені з метою уникнення виконання рішення суду та унеможливлення звернення стягнення на належне відповідачу майно, оскільки у межах виконавчого провадження встановлено відсутність у боржника майна, за рахунок якого можливо виконати судове рішення. У зв`язку із наведеним позивач звернувся до суду із даним позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування наслідків недійсності правочину.
Під час примусового виконання судового рішення встановлено, що ТОВ «Микгазпослуга» не має грошових коштів та іншого майна, зокрема транспортних засобів, за рахунок яких можливо було б задовольнити вимоги стягувача ОСОБА_2 у межах виконавчого провадження.
Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів, власником автомобіля марки MAN 19.463 1998 року випуску, починаючи з 16.05.2025 р. є ОСОБА_1 ТЗ MAN, моделі - 19.463, 1998 року випуску, колір - зелений, номер кузова - НОМЕР_1 , днз, НОМЕР_7 , який до 16.05.2025 року належав ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА» згідно наявного у справі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 , після перереєстрації 16.05.2025 року на гр. ОСОБА_1 тепер має інші державні номерні знаки, а саме: « НОМЕР_9 »
Позивач, у даній справі, наполягаючи на задоволенні позовних вимог, вважає, що вказаний вище договор купівлі – продажу за своєю суттю є недійсним в силу його фраудаторності, оскільки покликаний на уникнення відповідачем в справі 490/3254/25 виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
Розглядаючи справу по суті позовних вимог, суд приходить до такого.
Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.
До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, належать: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).
Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника) (постанови Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі № 755/17944/18, від 26.04.2023 року у справі № 644/5819/20).
Недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину; в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов); кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав; натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна; очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (ст. 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (ст. 3, 13 ЦК України) не допускається (постанови Верховного Суду від 05.01.2024 року у справі № 761/40240/21, від 16.03.2026 року у справі №331/4154/24).
Так, звертаючись до суду з цим позовом про визнання спірного договору недійсним з огляду на його фраудаторність, позивач наголошує на тому, що відповідач ТОВ "Микгазпослуга" свідомо, нехтуючи принципом добросовісності, маючи значні зобов`язання перед позичальником за борговими зобов`язаннями відчужив автомобіль відповідачу ОСОБА_1 .
Проте, суд не погоджується з такою позицією позивача, зазначеною ним у позовній заяві, враховуючи таке.
Цивільні відносини, у межах яких передбачається виконання обов`язку боржника в майбутньому без забезпечення такого боргу, ґрунтуються в основному на довірі учасників відносин до свого контрагента, а також на впевненості в можливості захистити свої майнові права в спосіб, передбачений законом, зокрема через суд.
Фраудаторним може виявитися будь-який правочин, що здійснюється між учасниками цивільних правовідносин, який укладений на шкоду кредиторам, що вчинений, зокрема, всупереч принципу добросовісності, та ч. 3, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України.
У постанові від 01.04.2020 року у справі № 182/2214/16-ц Верховний Суд висловив позицію, що не виключається визнання договору недійсним, направленого на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства та недопустимості зловживання правом.
Критеріями, які Верховний Суд називає для кваліфікації договору, як фраудаторного, є, зокрема:
відчуження майна за наявності значної непогашеної заборгованості; відчуження майна боржником після пред`явлення до нього позову про стягнення такої заборгованості (хоча є і виключення з цього правила, головне довести, що боржник розумів, що має заборгованість і ухилявся таким чином від її сплати); майно відчужено на підставі безвідплатного правочину (з цього правила є також виключення, зокрема, якщо ціна за оплатним договором занижена тощо); майно відчужене на користь пов`язаної особи (родичу або на користь власної юридичної особи); після відчуження майна у боржника відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором.
Саме ці обставини є вирішальними при доведенні фраудаторності, а отже й недійсності відповідного договору, адже наявність вказаних обставин свідчить про те, що боржник діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому майна відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на його майно як боржника.
Аналогічний висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24.07.2019 року у справі № 405/1820/17 та у постанові Верховного Суду від 14.07.2020 року у справі № 754/2450/18.
Разом з тим, наданими до матеріалів справи доказами у їх сукупності підтверджується факт поступового зменшення обсягів господарської діяльності ТОВ «Микгазпослуга».
Так, з договору про закупівлю послуг № ВТО-1 від 03.01.2025 року вбачається, що між Адміністрацією Заводського району Миколаївської міської ради, в особі голови адміністрації Дмитрука В.М., та ТОВ «Микгазпослуга», в особі директора Гончарова О.Й., було укладено договір щодо надання послуг з вивезення великогабаритного сміття спецтехнікою на території Заводського району м. Миколаєва на суму 6 497 667,50 грн, у тому числі ПДВ 20 % - 1 082 944,58 грн.
Разом із тим, додатковою угодою № 2 від 14.04.2025 року до договору № ВТО-1 від 03.01.2025 року сторони внесли зміни до пункту 3.1 розділу 3 «Ціна договору та порядок здійснення розрахунків», виклавши його у новій редакції, відповідно до якої ціна договору становить 2 061 731,80 грн з ПДВ.
Наведене, на думку суду, свідчить про поступове зменшення обсягів господарської діяльності підприємства - і ще задовго до того, як позивач не тільки звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, а і взагалі до того, як визначено було про ймовірне існування боргу (Акт з визначення розміру заподіяного збитку був складений лише 23.04.2025 року) та саме по собі не може беззаперечно свідчити про наявність умислу, спрямованого на ухилення від виконання судового рішення.
Крім того, суд враховує, що майно, яке є предметом спору у даній справі, було відчужено як до ухвалення рішення суду у справі №490/3254/25, так і до того, як представник відповідача ознайомився з матеріалами справи та усвідомив заявлені до нього позовні вимоги (28.05.2025 року).
Відтак, позивачем не доведено і таке судом не встанволено, що на момент укладення спірного договору відповідач достеменно знав про наявність заборгованості - адже страховик відповідач 24.01.2025 року сплатив суму страхового відшкодування на користь позивача по справі, і про недостатність суми страхового відшкодування стало відомо лише 23.04.2025 року- тоді як обсяг опалти замовлених послуг на поточний рік від контрагента відповдіача відбувся вже 14.04.2025 року - отже відчуження активів відповдіача стало наслідком подій, які вдбувалися до того, як відповдіачеві стало відомо про можливість покладення на нього обов`язку щодо сплати грошових коштів у визначеному судом розмірі.
Тим більше, припинення діяльності Товариства та продаж усіх без виключення активів - при кілька мільйонних замовленнях - саме заради уникнення сплати 65 000 грн, є виключно припущенням позивача, яке нічим не обгрунтоване. 
Судом також встановлено, що транспортний засіб MAN, моделі 19.463, 1998 року випуску, зеленого кольору, номер кузова НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_10 , який згідно наявного у матеріалах справи свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_8 належав ТОВ «МИКГАЗПОСЛУГА», 16.05.2025 року був перереєстрований на ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, відчуження вказаного транспортного засобу відбулося як до відкриття виконавчого провадження, так і до ухвалення рішення суду у справі №490/3254/25 від 07 липня 2025 року. 
Крім того, сам факт відкриття провадження у справі №490/3254/25 не свідчить про безумовну обізнаність відповідача ТОВ "Микгазпослуга" щодо результатів її розгляду, оскільки на момент укладення спірного правочину судове рішення ще не було ухвалено, а відтак відповідач не міг достеменно передбачити, яке саме рішення буде прийнято судом та чи буде покладено на нього обов`язок зі сплати грошових коштів у заявленому позивачем розмірі.
Суд додатково враховує, що продаж наявних у Товариства траспортних засобів відбувався в період з 02 травня 2025 ( тобто навіть до відкриття провадження по справі) і тривав до 16 травня 2025 ( також до часу ознайомлення представника відповдіача з матеріалами справи ).
За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведено факт того, що спірний правочин був укладений саме з метою уникнення виконання судового рішення чи приховування майна від звернення стягнення, у зв`язку із чим підстави для визнання договору недійсним як фраудаторного відсутні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 3 ст. 12, ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують, і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України).
У даній справі, суд, дослідивши всі наявні у ній письмові докази, заслухавши думку учасників справи, приходить до висновку про те, що позивачем не доведено недобросовісності в діях відповідачів та зловживання ними правом під час укладення між ними оспорюваного правочину щодо відчуження транспортного засобу на шкоду правам інших осіб, і відчуження належного відповідачу ТОВ "Микгазпослуга" транспортного засобу відбулося з метою уникнення звернення стягнення кредитором на майно боржника, а отже підстав для визнання оспорюваного договору фраудаторним немає.
Інші доводи та аргументи учасників справи у даному разі не мають правового значення для вирішення спору по суті позовних вимог, оскільки не спростовують встановлених судом обставин у спірних правовідносинах та викладених висновків суду.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні позову судові витрти не підлягають відшкодуванню позивачу за рахунок відповідачів.
Керуючись ст. 12, 13, 76-81, 141, 259, 263 - 268, 273, 354 ЦПК України, суд -
УХВАЛИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МИКГАЗПОСЛУГА», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, як фраудаторного, та застосування наслідків його недійсності - відмовити.
Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя О.А. Гуденко