Справа № 560/16627/25
	
РІШЕННЯ
іменем України

25 червня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивачка) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі – відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 2).
Позивачка просить суд: визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо непризначення їй автоматично, без її звернення, пенсії за віком 03.06.2024 або щодо неповідомлення її про відсутність у цього органу відомостей про її страховий стаж та необхідність їх подання; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо неповідомлення її про передачу заяви від 05.06.2024 про призначення пенсії для розгляду Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області; визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 про відмову у призначенні пенсії, а також визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неповідомлення її про ухвалення цього рішення; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити їй з 03.06.2024 пенсію за віком за абзацом третім частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», провести її нарахування, включити її до електронних списків (відомостей) для виплати пенсії, у яких зазначити суми пенсії, належні до виплати, та передати їх до Пенсійного фонду України для проведення виплати пенсії, а також у подальшому проводити нарахування пенсії за віком і включати її до електронних списків (відомостей) для виплати пенсії.
Ухвалою суду від 19.10.2025 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження. 
Згідно із позовною заявою, позивачка позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з таких підстав. 
Зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому 03.06.2024 досягла 60-річного віку.
На думку позивачки, вона має необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком. 
Вважає, що її загальний трудовий стаж становить 42 роки 8 місяців 11 днів. 
Також позивачка посилається на абзац третій частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та вважає, що право на пенсію за віком вона набула ще з 03.06.2019, тобто після досягнення 55-річного віку за наявності понад 20 років стажу роботи.
Зазначає, що 05.06.2024 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком. 
Стверджує, що про передачу цієї заяви на розгляд Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області її не повідомили.
Зазначає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 вона своєчасно не отримувала. 
Вказує, що про існування цього рішення вона дізналася лише після звернення до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із запитом у 2025 році.
На думку позивачки, висновок Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про наявність у неї лише 24 роки 5 місяців 8 днів страхового стажу є протиправним, оскільки відповідач 2 безпідставно не врахував значну частину документально підтверджених періодів її трудової діяльності.
Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову повністю з огляду на таке.
Зазначає, що у 2024 році необхідний страховий стаж для призначення пенсії за віком після досягнення 60 років становив 31 рік. 
Вказує, що за результатами розгляду заяви позивачки страховий стаж визначено у розмірі 24 роки 5 місяців 8 днів, що, на думку відповідача 2, не дає права на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Стверджує, що заява позивачки була розглянута за принципом екстериторіальності, тому її документи правомірно розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
Також відповідач 2 зазначає, що трудова книжка позивачки не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок і потребує підтвердження первинними документами, а тому підстав для врахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці, немає.
Відповідач 1 правом на подачу відзиву не скористався, а тому, суд, на підставі ч. 2 ст. 175 КАС України, вирішує спір за наявними матеріалами справи. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
Позивачка - ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
03.06.2024 позивачка досягла 60-річного віку.
05.06.2024 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Заява позивачки була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.
13.06.2024 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області прийняло рішення № 220650006165 про відмову у призначенні пенсії за віком.
Зі змісту рішення від 13.06.2024 № 220650006165 встановлено, що: дата народження позивачки - ІНФОРМАЦІЯ_1 ; дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України - 05.06.2024; вік заявниці на дату звернення - 60 років 2 дні; необхідний страховий стаж - 31 рік; страховий стаж особи, визначений відповідачем 2, - 24 роки 5 місяців 8 днів; дата, з якої особа, на думку відповідача 2, матиме право на пенсію згідно з підтвердженими документами, - 04.06.2027.
У рішенні від 13.06.2024 № 220650006165 зазначено, що «за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди».
Водночас, це рішення не містить: конкретного переліку періодів, які зараховані до страхового стажу; конкретного переліку періодів, які не зараховані до страхового стажу; мотивів неврахування трудової книжки НОМЕР_1 ; мотивів неврахування трудової книжки колгоспника; мотивів неврахування архівної довідки; мотивів неврахування диплома мотивів неврахування свідоцтв про народження дітей; мотивів неврахування індивідуальних відомостей про застраховану особу; висновку про те, які саме документи оформлені неналежно; висновку про те, які саме додаткові документи позивачка повинна була подати; пояснення, чому подані документи не дають змоги зарахувати відповідні періоди до страхового стажу.
Трудовою книжкою позивачки НОМЕР_1 підтверджено її робот на Кам`янець-Подільській ткацькій фабриці з 19.08.1981 по 18.11.1981.
Дипломом підтверджено навчання позивачки у технічному училищі з 01.09.1981 по 25.07.1982.
Оскільки період роботи на Кам`янець-Подільській ткацькій фабриці з 01.09.1981 по 18.11.1981 збігається з періодом навчання, цей календарний час не підлягає подвійному зарахуванню. 
Для визначення загальної тривалості стажу суд враховує період з 19.08.1981 по 31.08.1981 як роботу на Кам`янець-Подільській ткацькій фабриці, а період з 01.09.1981 по 25.07.1982 - як навчання.
Свідоцтвом про народження дитини підтверджено народження у позивачки дитини ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Час догляду за цією дитиною з 04.11.1983 по 03.11.1986 становить 3 роки та підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Також свідоцтвом про народження підтверджено народження у позивачки дитини 16.04.1990. 
Трудова книжка колгоспника містить відомості про перебування позивачки у відпустці або періоді догляду за дитиною у 1991 та 1992 роках. 
Тому період з 01.01.1991 по 31.12.1992 підлягає врахуванню до страхового стажу як час догляду непрацюючої матері за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Трудова книжка колгоспника підтверджує, що позивачка прийнята до колгоспу «Нива» с. Чечельник Дунаєвецького району з 01.01.1987 та звільнена 30.10.2006.
Архівна довідка Комунальної установи Дунаєвецької міської ради «Трудовий архів» від 15.11.2023 № 1646 містить дані про трудову участь позивачки у колгоспі «Нива» с. Чечельник Дунаєвецького району за 1977, 1978, 1987, 1988, 1989, 1990, 1993–2006 роки із зазначенням кількості виконаних вихододнів, річного мінімуму трудової участі за окремі роки та сум нарахованої оплати праці.
Суд враховує, що архівна довідка містить відомості про 1977 та 1978 роки, а саме 10 вихододнів за 1977 рік і 13 вихододнів за 1978 рік. 
Водночас, матеріали справи не містять інших документів, зокрема, трудових книжок, які б підтверджували роботу позивачки в колгоспі «Нива» у 1977 та 1978 роках. 
З огляду на це, а також ураховуючи, що ці роки не є необхідними для висновку про наявність у позивачки страхового стажу не менше 31 року, суд не покладає їх в основу розрахунку страхового стажу, достатнього для вирішення цього спору.
За 1987 рік трудовою книжкою колгоспника та архівною довідкою підтверджено 257 вихододнів і нарахування оплати праці 753,59 грн. 
Дані про встановлений річний мінімум трудової участі за цей рік відсутні.
За 1988 рік трудовою книжкою колгоспника та архівною довідкою підтверджено 312 вихододнів і нарахування оплати праці 1004,28 грн. 
Дані про встановлений річний мінімум трудової участі за цей рік відсутні.
За 1989 рік трудовою книжкою колгоспника та архівною довідкою підтверджено 311 вихододнів і нарахування оплати праці 975,77 грн. 
Дані про встановлений річний мінімум трудової участі за цей рік відсутні.
За 1990 рік трудовою книжкою колгоспника та архівною довідкою підтверджено 166 вихододнів і нарахування оплати праці 433,18 грн. 
Дані про встановлений річний мінімум трудової участі за цей рік відсутні.
Відсутність в архівному документі або трудовій книжці колгоспника відомостей про встановлений річний мінімум трудової участі за 1987–1990 роки не може покладатися на позивачку як негативний наслідок, оскільки вона не відповідає за повноту збереження документів роботодавця або колгоспу. 
Наявні документи підтверджують її трудову участь, нарахування оплати праці та перебування у трудових і членських відносинах із колгоспом у ці роки.
За 1991 та 1992 роки трудова книжка колгоспника містить відомості про відпустку або період догляду за дитиною. 
Ці роки суд враховує не як роки виконання вихододнів, а як час догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
За 1993 рік трудова книжка колгоспника та архівна довідка містять відомості про 219 вихододнів при встановленому мінімумі 260 вихододнів та нарахування оплати праці 807384,00 грн.
За 1994 рік трудова книжка колгоспника містить відомості про 396 вихододнів, а архівна довідка - про 306 вихододнів при встановленому мінімумі 260 вихододнів. 
Розбіжність у кількості вихододнів за цей рік не впливає на висновок суду, оскільки за обома документами встановлений річний мінімум трудової участі виконано.
За 1995 рік підтверджено 251 вихододень при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 1996 рік підтверджено 285 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 1997 рік підтверджено 285 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 1998 рік підтверджено 295 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 1999 рік підтверджено 297 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 2000 рік підтверджено 279 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 2001 рік підтверджено 296 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 2002 рік підтверджено 308 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів.
За 2003 рік трудова книжка колгоспника містить відомості про 299 вихододнів при встановленому мінімумі 260 вихододнів, а архівна довідка - про 299 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів. 
За обома документами встановлений мінімум трудової участі виконано.
За 2004 рік трудова книжка колгоспника містить відомості про 298 вихододнів при встановленому мінімумі 260 вихододнів, а архівна довідка - про 298 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів. 
За обома документами встановлений мінімум трудової участі виконано.
За 2005 рік трудова книжка колгоспника містить відомості про 111 вихододнів при встановленому мінімумі 260 вихододнів, а архівна довідка - про 111 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів, а також про нарахування оплати праці 891,60 грн.
За 2006 рік трудова книжка колгоспника містить відомості про 209 вихододнів, а архівна довідка - про 209 вихододнів при встановленому мінімумі 150 вихододнів та нарахування оплати праці 2466,15 грн. 
Трудова книжка колгоспника також містить запис про звільнення позивачки 30.10.2006.
Трудова книжка колгоспника та архівна довідка не містять відомостей про причини невиконання позивачкою встановленого річного мінімуму трудової участі у 1993 та 2005 роках. 
У цих документах наведені відомості про кількість вихододнів і нараховану оплату праці, однак окремих відомостей про наявність або відсутність поважних причин невиконання мінімуму вони не містять.
Оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 також не містить висновку про те, що позивачка у 1993 та 2005 роках не виконала встановлений мінімум трудової участі саме без поважних причин.
Рішення не містить і висновку про зарахування цих років лише за фактичною тривалістю.
Після звільнення з господарства «Нива» трудова книжка колгоспника підтверджує, що 09.11.2006 Дунаєвецьким районним центром зайнятості позивачці розпочато виплату допомоги по безробіттю відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», а 03.11.2007 закінчено виплату допомоги по безробіттю.
Трудовою книжкою та індивідуальними відомостями про застраховану особу підтверджено такі періоди роботи позивачки після 2007 року: з 10.01.2008 по 30.09.2008 - робота у ТОВ «Стіомі-Холдінг»; з 25.09.2008 по 31.07.2009 - робота у ТОВ «Ресурс-Інвест» / ТОВ «Ресурс-Інвест-2007»; з 01.08.2009 по 20.10.2011 - робота у ДП «Нігинський кар`єр»; з 08.11.2011 - розпочато виплату допомоги по безробіттю Дунаєвецьким районним центром зайнятості; з 10.11.2011 по 09.12.2011 - робота у Чечельницькій сільській раді; з 26.03.2012 по 10.05.2012 - робота у Чечельницькій сільській раді; 04.08.2012 - скорочено виплату допомоги по безробіттю відповідно до пункту 1 статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»; з 11.09.2012 по 01.08.2014 - робота у ДП «Нігинський кар`єр».
Матеріали справи не містять належних доказів перебування позивачки на обліку в центрі зайнятості, отримання допомоги по безробіттю або іншого періоду, який підлягає зарахуванню до страхового стажу після 01.08.2014. 
Тому суд не враховує будь-які періоди після цієї дати при визначенні страхового стажу позивачки.
На підставі наявних у матеріалах справи доказів суд встановив такі періоди страхового стажу позивачки, що не збігаються між собою та мають значення для вирішення спору: з 19.08.1981 по 31.08.1981 - робота на Кам`янець-Подільській ткацькій фабриці у частині, що не перетинається з навчанням; період - 13 днів; на підставі трудової книжки НОМЕР_1 ;з 01.09.1981 по 25.07.1982 - навчання у технічному училищі; період - 10 місяців 25 днів; на підставі диплому позивачки; з 04.11.1983 по 03.11.1986 - догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку; період - 3 роки; на підставі свідоцтва про народження дитини; з 01.01.1987 по 31.12.1990 - робота та трудова участь у колгоспі «Нива»; період - 4 роки; на підставі трудової книжки колгоспника, архівної довідки; з 01.01.1991 по 31.12.1992 - період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; період - 2 роки; на підставі трудової книжки колгоспника, свідоцтва про народження дитини; з 01.01.1993 по 31.12.2005 - робота та трудова участь у господарстві «Нива»; період - 13 років; на підставі трудової книжки колгоспника, архівної довідки; індивідуальних відомостей про застраховану особу - у частині періоду після впровадження персоніфікованого обліку; з 01.01.2006 по 30.10.2006 - робота та трудова участь у господарстві «Нива» до дати звільнення - 9 місяців 30 днів; на підставі трудової книжки колгоспника, архівної довідки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 09.11.2006 по 03.11.2007 - отримання допомоги по безробіттю; період - 11 місяців 26 днів; на підставі трудової книжки колгоспника; з 10.01.2008 по 24.09.2008 - робота у ТОВ «Стіомі-Холдінг» у частині, що не перетинається з роботою у ТОВ «Ресурс-Інвест» / ТОВ «Ресурс-Інвест-2007»; період - 8 місяців 15 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 25.09.2008 по 31.07.2009 - робота у ТОВ «Ресурс-Інвест» / ТОВ «Ресурс-Інвест-2007»; період - 10 місяців 7 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 01.08.2009 по 20.10.2011 - робота у ДП «Нігинський кар`єр»; період - 2 роки 2 місяці 20 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 08.11.2011 по 09.11.2011 - отримання допомоги по безробіттю; період - 2 дні; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 10.11.2011 по 09.12.2011 - робота у Чечельницькій сільській раді; період - 30 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 10.12.2011 по 25.03.2012 - отримання допомоги по безробіттю; період - 3 місяці 16 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 26.03.2012 по 10.05.2012 - робота у Чечельницькій сільській раді; період - 1 місяць 15 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 11.05.2012 по 04.08.2012 - отримання допомоги по безробіттю; період - 2 місяці 25 днів; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу; з 11.09.2012 по 01.08.2014 - робота у ДП «Нігинський кар`єр»; період - 1 рік 10 місяців 22 дні; на підставі трудової книжки, індивідуальних відомостей про застраховану особу. 
Суд зазначає, що періоди, які збігаються між собою за календарним часом, не підлягають подвійному зарахуванню.
Зокрема, період роботи на Кам`янець-Подільській ткацькій фабриці з 01.09.1981 по 18.11.1981 збігається з періодом навчання; періоди роботи у ТОВ «Стіомі-Холдінг» та ТОВ «Ресурс-Інвест» / ТОВ «Ресурс-Інвест-2007» частково збігаються між собою; період перебування на обліку в центрі зайнятості з 08.11.2011 по 04.08.2012 частково збігається з періодами роботи у Чечельницькій сільській раді.
Тому при визначенні загальної тривалості страхового стажу суд враховує відповідні періоди один раз у межах одного календарного часу.
Щодо періодів після 01.01.2004 суд враховує, що вони підтверджуються не лише записами трудової книжки та архівною довідкою, а й індивідуальними відомостями про застраховану особу. 
При цьому, відповідач 2 у рішенні від 13.06.2024 № 220650006165 не навів мотивів неврахування цих відомостей, не зазначив конкретних місяців, за які страховий стаж не підтверджено, та не довів, що за відповідні періоди відсутні дані персоніфікованого обліку, необхідні для їх зарахування до страхового стажу.
Доказів отримання позивачкою рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 або відповіді на її заяву від 05.06.2024 у червні 2024 року відповідачами до суду не подано.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Надаючи оцінку строку звернення позивачки до суду, необхідно вказати на таке. 
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
У той же час, матеріали справи не містять належних доказів того, що позивачка отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 у червні 2024 року.
Із матеріалів справи встановлено, що про існування цього рішення позивачка фактично дізналася після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області у травні 2025 року.
Позов подано 23.09.2025, тобто у межах шестимісячного строку з моменту, коли позивачка дізналася про зміст оскаржуваного рішення.
Отже, підстав для залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду немає.
Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Так, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно; 55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року; 56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року; 57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року; 58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року; 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року; 60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Згідно із пунктом 10 частини першої статті 11 Закону № 1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які отримують допомогу по тимчасовій непрацездатності, а також особи, які перебувають у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами і отримують допомогу у зв`язку з вагітністю та пологами. 
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно із частини першої статті 44 Закону № 1058-IV, призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Частиною другою статті 44 Закону № 1058-IV визначено, що призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV, органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
За пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
При відстрочці часу призначення пенсії за віком пенсія з урахуванням положень статті 29 цього Закону призначається за заявою пенсіонера з дня, що настає за останнім днем місяця, в якому набуто повний місяць страхового стажу (у тому числі сумарно) для відстрочки часу виходу на пенсію, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з такого дня;
Згідно із абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV, документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі – Закон № 1788-XII у редакції в частині визначення правил підтвердження та зарахування трудового стажу за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку, з урахуванням частини другої та абзацу першого частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.
Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.
Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки..
Відповідно до абзацу першого частини першої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
За абзацом другим частини першої статті 56 Закону № 1788-XII, при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Згідно із пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом «ж» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII встановлено, що до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-XII, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Суд застосовує Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-III у частині оцінки періодів отримання позивачкою допомоги по безробіттю, відомості про які внесені до трудової книжки та індивідуальних відомостей про застраховану особу.
Суд застосовує Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі – Порядок № 637 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до абзацу першого пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи. 
За абзацом першим пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Так, у цій справі предметом спору є загальна пенсія за віком, а не пенсія на пільгових умовах, тому трудова книжка має пріоритетне доказове значення для підтвердження загального стажу за періоди до впровадження персоніфікованого обліку.
Суд застосовує Порядок подання та оформлення документів для призначення пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"» (далі – Порядок № 22-1 у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Згідно із абзацом першим пункту 1.1 розділу I Порядку № 22-1, заява про призначення, перерахунок, поновлення, продовження пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1); заява про припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання (Заява про виплату пенсії - додаток 2); заява про працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (додаток 3); заява про виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера (додаток 4); заява про припинення виплати пенсії у зв`язку з тимчасовим проживанням за кордоном (додаток 9) подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію).
Відповідно до абзацу четвертого пункту 1.8 розділу I Порядку № 22-1, у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу або засобами Порталу Дія). Якщо документи будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата реєстрації заяви на вебпорталі або засобами Порталу Дія.
За підпунктом 2 пункту 2.1 розділу II Порядку № 22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
За періоди роботи на спецпоселенні депортованими особами, які знаходилися на спецпоселенні (період якого визначається з моменту депортації до моменту зняття режиму спецпоселень включно), додатково надаються документи, які підтверджують їх належність до цих осіб (посвідчення) та період перебування на спецпоселенні (довідка або інші документи, видані компетентними органами України, інших держав колишніх республік СРСР).
За період роботи до 01 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього СРСР, а також на острові Шпіцберген надаються договори або інші документи, що підтверджують право працівника на пільги, передбачені для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі чи місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності підтверджується індивідуальними відомостями про застраховану особу. Для підтвердження періоду здійснення підприємницької діяльності до 01 січня 2004 року можуть прийматись інші документи про сплату страхових внесків. Періоди підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, можуть зараховуватись до страхового стажу також на підставі свідоцтва про сплату єдиного податку або спеціального торгового патента, або патента про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування.
Час перебування на інвалідності у зв`язку із нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням підтверджується випискою з акта огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК). Для зарахування цього періоду до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах, додатково додається акт розслідування (спеціального розслідування) нещасного випадку, гострого професійного захворювання (отруєння), аварії, що стався (сталося/сталася) (форма Н-1 (Н-1/П)) (далі - форма Н-1 (Н-1/П)) або акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) (форма П-4), форми яких наведено відповідно у додатках 11, 21 до Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року № 337.
Період отримання допомоги по безробіттю підтверджується до 01 січня 2010 року на підставі записів у трудовій книжці або відомостей про трудову діяльність із реєстру застрахованих осіб, а починаючи з 01 січня 2010 року - індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Період догляду у 2004 році особою за дитиною до досягнення нею трирічного віку, одним з непрацюючих працездатних батьків, усиновителів, опікуном, піклувальником - за дитиною з інвалідністю, непрацюючою працездатною особою - за особою з інвалідністю І групи або за престарілим, який за висновком закладу охорони здоров`я потребує постійного стороннього догляду або досяг 80-річного віку, підтверджується довідкою органів соціального захисту населення про отримання (неотримання) допомоги, передбаченою додатком 10 до Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 19 вересня 2006 року № 345, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 жовтня 2006 року за № 1098/12972.
Період перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами у період з 01 січня 2004 року по 30 червня 2013 року включно підтверджується свідоцтвом про народження дитини, наказом про надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, індивідуальними відомостями про застраховану особу. Період перебування у відпустці визначається як період, що відповідає тривалості такої відпустки, встановленій статтею 17 Закону України «Про відпустки», а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, - тривалості, передбаченій пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», та передує даті надання відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.
Якщо за відпусткою для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку жінка не зверталась (у тому числі у разі смерті дитини до закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами або мертвонародження, про що додатково надається свідоцтво про смерть дитини), надається свідоцтво про народження дитини. У цьому випадку період перебування у відпустці визначається як період непрацездатності за відомостями реєстру застрахованих осіб, що не може перевищувати тривалості такої відпустки, встановленої статтею 17 Закону України «Про відпустки», а для жінок, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи,- тривалості, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 30 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Період перебування у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2004 року підтверджується свідоцтвом про народження дитини та наказом про надання такої відпустки.
У разі якщо за період з 01 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості, необхідні для призначення пенсії військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу, поліцейським відповідно до Закону, страховий стаж та заробітна плата (дохід) обчислюються на підставі довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески, форма якої затверджена постановою правління Пенсійного фонду України від 04 лютого 2021 року № 3-1 «Про затвердження форми довідки про нараховані суми грошового забезпечення та про сплачені страхові внески та Порядку розрахунку сум грошового забезпечення, якщо документи про його нарахування та про сплачені страхові внески зберігаються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або знищено», зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2021 року за № 463/36085.
Особи, яким пенсія призначається відповідно до міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення, надають документи про стаж, (в тому числі документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і за вислугу років), передбачені Порядком підтвердження наявного стажу роботи, а за періоди роботи після 01 січня 2004 року додатково надається інформація, отримана органами, що призначають пенсію, від відповідних фондів держав-учасниць міжнародних договорів (угод) у галузі пенсійного забезпечення (в довільній формі) про сплату страхових внесків;
Відповідно до абзаців 1-13 пункту 4.2 розділу IV Порядку № 22-1, при прийманні документів працівник структурного підрозділу, який здійснює прийом та обслуговування осіб: ідентифікує заявника (його представника); надає інформацію щодо умов та порядку призначення (перерахунку) пенсії; реєструє заяву, перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів, відповідність викладених у них відомостей про особу даним паспорта; уточнює інформацію про факт роботи (навчання, служби, підприємницької діяльності) і про інші періоди діяльності до 01 січня 2004 року, що можуть бути зараховані до страхового стажу. У разі необхідності роз`яснює порядок підтвердження страхового стажу, повідомляє про право особи на здійснення доплати до мінімального страхового внеску відповідно до частини третьої статті 24 Закону, та/або на добровільну участь у системі загальнообов`язкового пенсійного страхування; проводить опитування свідків для підтвердження стажу відповідно до пунктів 17-19 Порядку підтвердження наявного стажу роботи. Опитування свідків проводиться згідно із пунктом 12 Порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії; з`ясовує наявніcть у заявника особливого (особливих) статусу (статусів), особливих заслуг, інших обставин, які можуть бути підставою для встановлення підвищень, надбавок, доплат; повідомляє про необхідність дооформлення документів або надання додаткових документів у тримісячний строк з дня подання заяви про призначення пенсії, у разі неналежного оформлення поданих документів або відсутності необхідних документів; сканує документи. На створені електронні копії накладає кваліфікований електронний підпис; надсилає запити про отримання необхідних відомостей з відповідних державних електронних інформаційних реєстрів, систем або баз даних згідно з пунктом 2.28 розділу II цього Порядку; повідомляє про можливості подавати заяви через вебпортал або засобами Порталу Дія; видає особі або посадовій особі розписку із зазначенням дати прийняття заяви, переліку одержаних і відсутніх документів, строку подання додаткових документів для призначення пенсії та пам`ятку пенсіонеру (додаток 7). Скановані розписка та пам`ятка пенсіонеру зберігаються в електронній пенсійній справі; повідомляє особу, у вибраний нею спосіб, про відсутність відомостей або/та наявність розбіжностей у відповідних інформаційних реєстрах, системах або базах даних та строки подання необхідних документів для призначення пенсії, не пізніше двох робочих днів після отримання відповідної інформації.
За пунктом 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження. Якщо пенсію за віком призначено автоматично (без звернення особи), у повідомленні про призначення особі пенсії додатково зазначається інформація про порядок її виплати.
У постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 815/6727/17 сформульовано висновок про те, що після набрання чинності Законом № 1058-IV загальні умови призначення пенсії за віком визначаються статтею 26 Закону № 1058-IV, а положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються у частині, що не суперечить Закону № 1058-IV, зокрема щодо підтвердження стажу та окремих видів пенсійного забезпечення.
У постанові Верховного Суду від 12.06.2024 у справі № 120/2366/21-а зазначено, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі після 1965 року кожний рік роботи зараховується як повний за умови виконання членом колгоспу встановленого мінімуму трудової участі, а у разі невиконання такого мінімуму без поважних причин стаж роботи зараховується за фактичною тривалістю.
Суд враховує цю правову позицію Верховного Суду як таку, що підтверджує необхідність застосування абзацу другого частини першої статті 56 Закону № 1788-XII.
Водночас, суд не розглядає цю постанову як підставу для автоматичного зарахування повного календарного року у кожному випадку невиконання встановленого мінімуму трудової участі. 
Суд виходить з того, що для застосування правила про зарахування стажу роботи в колгоспі за фактичною тривалістю необхідним є встановлення повного юридичного складу: невиконання встановленого мінімуму трудової участі та відсутність поважних причин такого невиконання.
Одночасно суд враховує, що обставини цієї справи відрізняються від обставин, оцінених Верховним Судом у справі № 120/2366/21-а, оскільки в оскаржуваному рішенні відповідач 2 не визначив 1993 та 2005 роки як спірні, не зазначив про їх зарахування лише за фактичною тривалістю, не навів методики такого обрахунку та не встановив відсутності поважних причин невиконання річного мінімуму трудової участі.
У постанові Верховного Суду від 21.06.2019 у справі № 727/384/17 Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що відсутність додаткової уточнюючої довідки про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів не може бути самостійною підставою для незарахування періоду роботи в колгоспі до страхового стажу, якщо відомості трудової книжки та архівних документів підтверджують роботу особи і їх достовірність не спростована.
У постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 195/840/17 сформульовано аналогічний підхід щодо недопустимості відмови у зарахуванні колгоспного стажу лише через відсутність додаткових відомостей про встановлений мінімум трудоднів та кількість відпрацьованих вихододнів за наявності належних записів у трудовій книжці.
У постанові Верховного Суду від 16.09.2022 у справі № 560/1399/19 зазначено, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах. Необхідність підтвердження наявного трудового стажу іншими документами виникає лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 677/831/17 зазначено, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не формальна правильність оформлення записів.
У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 зазначено, що на особу не може перекладатися тягар доведення правдивості або достовірності даних, які зазначені у її трудовій книжці чи інших офіційних документах.
У постанові Верховного Суду від 11.05.2022 у справі № 120/1089/19-а зазначено, що працівник не відповідає за правильність ведення трудової книжки та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення, а неналежне ведення документації роботодавцем не може саме по собі позбавляти особу права на соціальний захист.
У постанові Верховного Суду від 28.01.2025 у справі № 300/8132/23 зазначено, що запис у трудовій книжці не є безумовним доказом про період роботи особи у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо достовірності відповідної інформації. Водночас такі сумніви мають бути конкретними, обґрунтованими та підтвердженими належними доказами.
У постанові Верховного Суду від 31.01.2025 у справі № 120/8471/23 Верховний Суд зазначив, що хоча витребування та перевірка додаткових документів і довідок є правом пенсійного органу, перекладення обов`язку доказування і надання відомостей на позивача є неприйнятним. Неможливість пенсійного органу скористатися правом на перевірку відомостей, зазначених у трудовій книжці, не може бути підставою для обмеження особи у реалізації права на соціальний захист.
У цій справі суд враховує наведені вище правові висновки Верховного Суду в їх сукупності.
Так, суд виходить із того, що стаття 56 Закону № 1788-XII передбачає спеціальне правило щодо обчислення колгоспного стажу після 1965 року. 
Однак застосування цього правила як підстави для зменшення стажу потребує встановлення не лише факту невиконання мінімуму трудової участі, а й того, що таке невиконання мало місце без поважних причин.
У той же час, суд вказує на те, що у спорі про правомірність рішення про відмову в призначенні пенсії саме суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність підстав, покладених в основу відмови.
Як вже зазначено вище, адміністративний суд перевіряє оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на ті обставини та правове регулювання, які існували на момент прийняття рішення, вчинення дії або допущення бездіяльності.
Оскаржуване рішення прийнято 13.06.2024, а заява про призначення пенсії подана 05.06.2024. 
Тому правомірність рішення відповідача 2 суд перевіряє за законодавством, чинним саме на дату виникнення спірних правовідносин.
Так, станом на дату виникнення спірних правовідносин загальні умови призначення пенсії за віком визначалися статтею 26 Закону № 1058-IV. 
Для осіб, які у 2024 році досягли 60-річного віку, необхідний страховий стаж становив не менше 31 року.
Тому суд відхиляє довід позивачки про те, що її право на загальну пенсію за віком у 2024 році має визначатися безпосередньо за абзацом третім частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тобто за умовами досягнення 55 років і наявності 20 років стажу роботи.
Разом з тим, Закон України «Про пенсійне забезпечення» має значення для цієї справи у частині визначення періодів, які зараховуються до стажу, та порядку підтвердження стажу до впровадження персоніфікованого обліку, зокрема з огляду на статті 56 і 62 цього Закону.
Щодо оцінки суду із приводу автоматичного призначення позивачці пенсії 03.06.2024, то суд зазначає про таке. 
Позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо непризначення позивачці пенсії автоматично 03.06.2024 задоволенню не підлягає з таких підстав.
Так, автоматичне призначення пенсії за віком можливе за умови наявності в інформаційних системах Пенсійного фонду України відомостей, достатніх для встановлення права особи на пенсію за віком без додаткового звернення особи.
При цьому, у матеріалах справи відсутні докази, що станом саме на 03.06.2024 у системі персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України були наявні всі відомості, необхідні для автоматичного призначення позивачці пенсії за віком, зокрема за періоди до впровадження персоніфікованого обліку.
Навпаки, сама позивачка після досягнення 60-річного віку 05.06.2024 звернулася із заявою про призначення пенсії та подала документи для підтвердження стажу.
Суд також не встановив правової норми, яка б покладала на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області безумовний обов`язок станом на 03.06.2024 окремо повідомити позивачку про відсутність у системі персоніфікованого обліку всіх відомостей, необхідних для автоматичного призначення пенсії, до її звернення із заявою про призначення пенсії.
Тому суд не встановив протиправності бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо автоматичного непризначення позивачці пенсії саме 03.06.2024 або щодо неповідомлення її про необхідність подання додаткових документів до звернення позивачки із заявою від 05.06.2024.
Також суд зазначає, що навіть у разі встановлення права позивачки на пенсію за віком така пенсія не може бути призначена з 03.06.2024, оскільки відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Із приводу передачі заяви позивачки за принципом екстериторіальності, то суд вказує на таке. 
Так, суд відхиляє довід позивачки про протиправність самого факту розгляду її заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області з огляду на таке.
Порядок № 22-1 передбачає можливість опрацювання заяв про призначення пенсії за принципом екстериторіальності. 
Такий механізм означає, що заява, подана до одного територіального органу Пенсійного фонду України, може бути розглянута іншим територіальним органом, визначеним засобами програмного забезпечення.
Сам факт розгляду заяви позивачки Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області не свідчить про протиправність дій відповідачів.
Водночас, суд не встановив норми права, яка прямо зобов`язувала б Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області окремо повідомляти позивачку саме про технічну передачу її заяви для розгляду іншому територіальному органу Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності.
Тому позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо неповідомлення позивачки про передачу заяви до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задоволенню не підлягає.
Щодо оцінки суду рішення відповідача 2 від 13.06.2024 № 220650006165, то суд виходить із таких міркувань. 
Суд вважає протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 про відмову у призначенні пенсії з таких підстав.
Як ще раз зазначає суд, адміністративний суд перевіряє оскаржуване рішення ретроспективно, тобто з огляду на ті мотиви, які були покладені суб`єктом владних повноважень в основу рішення на момент його прийняття.
Так, у рішенні від 13.06.2024 № 220650006165 відповідач 2 зазначив лише загальний висновок про наявність у позивачки 24 роки 5 місяців 8 днів страхового стажу.
При цьому, рішення не містить: переліку періодів, які були зараховані; переліку періодів, які не були зараховані; мотивів неврахування конкретних періодів роботи; оцінки трудової книжки НОМЕР_1 ; оцінки трудової книжки колгоспника; оцінки архівної довідки; оцінки диплома; оцінки свідоцтв про народження дітей; оцінки індивідуальних відомостей про застраховану особу; зазначення, які саме документи оформлені неналежно; пояснення, чому наявні документи не дають змоги зарахувати відповідні періоди до страхового стажу; пропозиції надати конкретні додаткові документи для підтвердження певних періодів.
Натомість аргумент відповідача 2 про те, що трудова книжка позивачки не відповідає вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок і потребує підтвердження первинними документами, наведений лише у відзиві на позовну заяву. 
У той же час, такий аргумент не був зазначений відповідачем 2 у самому оскаржуваному рішенні від 13.06.2024 № 220650006165.
У той же час, суд не може підміняти мотиви суб`єкта владних повноважень новими мотивами, наведеними під час судового розгляду. 
Законність оскаржуваного рішення перевіряється за тими фактичними та юридичними підставами, які були покладені відповідачем 2 в його основу під час прийняття.
Крім того, аргумент відповідача 2 про невідповідність трудової книжки вимогам Інструкції є загальним і неконкретизованим. 
Відповідач 2 не зазначив, які саме записи трудової книжки мають недоліки, чому ці недоліки унеможливлюють встановлення факту роботи, які саме періоди не можуть бути зараховані та які документи необхідні для їх підтвердження.
Суд враховує, що відповідно до положень статті 62 Закону № 1788-XII та пункту 1 Порядку № 637 основним документом, який підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку, є трудова книжка. 
Інші документи застосовуються насамперед за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
У цій справі трудові книжки позивачки наявні. 
Також наявна архівна довідка, яка додатково підтверджує роботу позивачки у колгоспі «Нива», та індивідуальні відомості про застраховану особу, які підтверджують періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку.
Формальні недоліки в оформленні трудової книжки, якщо вони не спростовують факту роботи, не можуть бути самостійною підставою для неврахування стажу. 
Неналежне ведення трудової книжки роботодавцем не може мати негативних наслідків для працівника.
Водночас, відповідач 2 не довів, що подані позивачкою документи є недостовірними.
Також відповідач 2 не довів, що мав об`єктивні перешкоди для зарахування встановлених судом періодів до страхового стажу позивачки.
Так, щодо колгоспного стажу суд зазначає, що сам по собі запис у трудовій книжці колгоспника про членство та роботу в колгоспі не звільняє суд від оцінки даних про виконання встановленого мінімуму трудової участі. 
Саме тому суд оцінює наявні у справі докази з урахуванням даних трудової книжки колгоспника та архівної довідки про виконані вихододні.
Разом з тим, закон передбачає зарахування стажу роботи в колгоспі за фактичною тривалістю не у будь-якому випадку невиконання встановленого мінімуму трудової участі, а тоді, коли встановлено, що мінімум не виконано без поважних причин.
У цій справі відповідач 2 у рішенні від 13.06.2024 № 220650006165 не зазначив, що позивачка у 1993 та/або 2005 роках не виконала встановлений мінімум трудової участі без поважних причин. 
Також відповідач 2 не зазначив, що ці роки підлягають зарахуванню лише за фактичною тривалістю, не пояснив методику такого обрахунку і не вказав, як саме це вплинуло на загальний страховий стаж позивачки.
За правилами частини другої статті 77 КАС України, саме відповідач повинен довести правомірність рішення про відмову у призначенні пенсії. 
Якщо суб`єкт владних повноважень посилається на обставини, які обмежують право особи на зарахування певного періоду до стажу, він має належно встановити такі обставини, зазначити їх у своєму рішенні та довести їх у суді.
При цьому, наявність у документах відомостей про кількість вихододнів, меншу за встановлений мінімум у 1993 та 2005 роках, сама по собі не є достатньою підставою для автоматичного зменшення страхового стажу, якщо відповідач 2 не встановив і не довів, що таке невиконання мінімуму мало місце саме без поважних причин.
Суд також враховує, що у 1993 та 2005 роках документи підтверджують факт перебування позивачки у трудових і членських відносинах із колгоспом, а надалі - господарством «Нива», виконання трудової участі та нарахування оплати праці. 
Достовірність цих документів відповідачем 2 не спростована.
Щодо періодів після 01.01.2004 суд додатково зазначає, що відповідач 2 не навів у рішенні від 13.06.2024 № 220650006165 конкретних даних персоніфікованого обліку, які б спростовували можливість зарахування цих періодів до страхового стажу, не зазначив конкретних місяців, за які страховий стаж не підтверджено, та не пояснив, як такі обставини вплинули на загальний розрахунок страхового стажу позивачки.
Отже, трудова книжка колгоспника, архівна довідка та індивідуальні відомості про застраховану особу у сукупності підтверджують достатню кількість років роботи, трудової участі та інших періодів, які підлягають зарахуванню до страхового стажу позивачки.
Станом на дату звернення за призначенням пенсії, тобто 05.06.2024, позивачка відповідала умовам частини першої статті 26 Закону № 1058-IV для призначення пенсії за віком у 2024 році.
Тому рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 є протиправним і підлягає скасуванню.
Із приводу неповідомлення позивачки про рішення від 13.06.2024, то суд зазначає про таке. 
Так, відповідачами не надано належних доказів направлення та отримання позивачкою рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 у червні 2024 року або в інший час до травня 2025 року.
Відповідно до змісту частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV, територіальний орган Пенсійного фонду України не пізніше 10 днів з дня надходження документів приймає рішення про призначення або про відмову в призначенні пенсії.
Відповідно до положень пункту 4.7 розділу IV Порядку № 22-1, орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє особі повідомлення про призначення пенсії або про відмову в її призначенні із зазначенням причин відмови та порядку оскарження.
Відповідно до змісту частини другої статті 77 КАС України, саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності, зокрема факт належного повідомлення особи про прийняте щодо неї рішення.
За відсутності доказів належного повідомлення суд вважає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неповідомлення позивачки про прийняття рішення від 13.06.2024 № 220650006165.
Із приводу належного способу захисту, то суд вказує на таке. 
Позивачка просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити їй пенсію з 03.06.2024, провести її нарахування та вчинити дії, пов`язані з включенням її до електронних списків (відомостей) для виплати пенсії.
Суд не погоджується з обраним позивачкою способом захисту в частині визначення належного відповідача та дати призначення пенсії з таких підстав.
Оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії прийняло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області як орган, визначений для розгляду заяви за принципом екстериторіальності.
Саме цей орган прийняв індивідуальний акт, яким відмовив позивачці у призначенні пенсії, а тому саме на нього має бути покладений обов`язок усунути наслідки протиправного рішення в частині вирішення питання про призначення пенсії.
Суд також зазначає, що позивачка просить призначити їй пенсію з 03.06.2024. 
Однак, відповідно до положень пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Позивачка досягла 60-річного віку 03.06.2024, а звернулася із заявою 05.06.2024, тобто не пізніше трьох місяців з дня досягнення пенсійного віку. 
Тому у разі наявності права на пенсію вона підлягає призначенню не з 03.06.2024, а з 04.06.2024.
Відповідно до змісту частини четвертої статті 245 КАС України, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і таке рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У цій справі суд встановив, що позивачка: досягла 60-річного віку; звернулася із заявою про призначення пенсії 05.06.2024; мала страховий стаж не менше 31 року; подала документи, які підтверджують необхідні періоди стажу.
За таких обставин, у відповідача 2 не було дискреції щодо відмови у призначенні пенсії.
Якщо особа досягла пенсійного віку та має необхідний страховий стаж, орган Пенсійного фонду України зобов`язаний призначити пенсію за віком.
Отже, належним та ефективним способом захисту у цій частині є не повторний розгляд заяви, а зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати встановлені судом періоди до страхового стажу позивачки та призначити їй пенсію за віком з 04.06.2024.
Оскільки позивачка просить зобов`язати призначити пенсію Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, однак рішення про відмову у призначенні пенсії прийняло Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, суд застосовує частину другу статті 9 КАС України та визначає належний спосіб захисту відповідно до фактичного змісту спірних правовідносин. 
Такий вихід за межі буквального формулювання позовної вимоги є необхідним для ефективного захисту порушеного права позивачки, оскільки саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ухвалило індивідуальний акт, яким відмовлено у призначенні пенсії.
Разом з тим, позовні вимоги про проведення нарахування пенсії, включення позивачки до електронних списків (відомостей) для виплати пенсії, зазначення у них сум пенсії та передачу таких відомостей до Пенсійного фонду України задоволенню не підлягають з огляду на таке.
Суд враховує, що на дату розгляду цієї справи Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області ще не прийняло рішення про призначення позивачці пенсії за віком. 
Тому питання про конкретний розмір пенсії, її нарахування та виплату ще не було предметом окремого рішення відповідача 2 і не утворило самостійного публічно-правового спору між позивачкою та відповідачами.
Крім того, предметом оскарження у цій справі є рішення про відмову у призначенні пенсії, а не рішення про відмову у нарахуванні чи виплаті вже призначеної пенсії. 
За відсутності рішення про призначення пенсії та за відсутності спору щодо її розміру або фактичної невиплати вимоги про нарахування і виплату пенсії є передчасними.
Суд також зазначає, що після призначення пенсії дії, пов`язані з формуванням електронних списків (відомостей) для виплати пенсії, зазначенням сум та передачею таких відомостей, є складовими внутрішньої організаційно-технічної процедури виконання рішення про призначення пенсії. 
На цій стадії відсутні підстави для судового втручання у такі майбутні дії, оскільки не доведено, що відповідачі відмовилися їх вчиняти або вчинили їх протиправно.
Водночас, відмова у задоволенні цих вимог як передчасних не позбавляє позивачку права на судовий захист у разі виникнення в майбутньому спору щодо розміру пенсії, її нарахування, виплати або невиконання рішення про призначення пенсії.
З урахуванням викладеного вище, позов у цій справі підлягає частковому задоволенню.
Суд визнає протиправним і скасовує рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165.
Суд визнає протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неповідомлення позивачки про прийняття рішення від 13.06.2024 № 220650006165.
Суд зобов`язує Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу позивачки встановлені судом періоди та призначити їй пенсію за віком з 04.06.2024.
У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище. 
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 13.06.2024 № 220650006165 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо неповідомлення ОСОБА_1 про прийняття рішення від 13.06.2024 № 220650006165.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 такі періоди, що не збігаються між собою: з 19.08.1981 по 31.08.1981 - робота на Кам`янець-Подільській ткацькій фабриці у частині, що не збігається з періодом навчання; з 01.09.1981 по 25.07.1982 - навчання у технічному училищі; з 04.11.1983 по 03.11.1986 - догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку; з 01.01.1987 по 31.12.1990 - робота у колгоспі «Нива» с. Чечельник Дунаєвецького району; з 01.01.1991 по 31.12.1992 - період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; з 01.01.1993 по 31.12.2005 - робота у господарстві «Нива» с. Чечельник Дунаєвецького району; з 01.01.2006 по 30.10.2006 - робота у господарстві «Нива» с. Чечельник Дунаєвецького району до дати звільнення; з 09.11.2006 по 03.11.2007 - отримання допомоги по безробіттю Дунаєвецьким районним центром зайнятості; з 10.01.2008 по 24.09.2008 - робота у ТОВ «Стіомі-Холдінг» у частині, що не збігається з роботою у ТОВ «Ресурс-Інвест» / ТОВ «Ресурс-Інвест-2007»; з 25.09.2008 по 31.07.2009 - робота у ТОВ «Ресурс-Інвест» / ТОВ «Ресурс-Інвест-2007»; з 01.08.2009 по 20.10.2011 - робота у Державному підприємстві «Нігинський кар`єр»; з 08.11.2011 по 09.11.2011 - отримання допомоги по безробіттю Дунаєвецьким районним центром зайнятості; з 10.11.2011 по 09.12.2011 - робота у Чечельницькій сільській раді; з 10.12.2011 по 25.03.2012 - отримання допомоги по безробіттю Дунаєвецьким районним центром зайнятості; з 26.03.2012 по 10.05.2012 - робота у Чечельницькій сільській раді; з 11.05.2012 по 04.08.2012 - отримання допомоги по безробіттю Дунаєвецьким районним центром зайнятості; з 11.09.2012 по 01.08.2014 - робота у Державному підприємстві «Нігинський кар`єр».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV з 04.06.2024.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 ) 	
Відповідачі:	Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (вул. Гната Чекірди, 10,м. Хмельницький,Хмельницький р-н, Хмельницька обл.,29005 , код ЄДРПОУ - 21318350)  Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10,м. Львів,Львівська обл., Львівський р-н,79016 , код ЄДРПОУ - 13814885) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений