20.01.2026 
Справа № 331/3318/22
Провадження № 2/331/16/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2026 року    м. Запоріжжя

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Антоненко М.В.
за участю секретаря Мироненко О.В. 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

Концерн "Міські теплові мережі" звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми грошової заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії.
В обгрунування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 – відповідачу по справі на праві власності належить нежитлове приміщення № 14 площею 91,6 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . 
Станом на 01 листопада 2021 року ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР № 76208081 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 між Позивачем та ОСОБА_1 з 01 листопада 2021 року є укладеним (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті Концерну «МТМ».
Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії Відповідачу за період з листопада 2021 р. по липень 2022 р.., але він не виконав свої обов`язки по сплаті надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим у Відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 42334,94 грн., що підтверджується розрахунком суми грошової заборгованості.
Позивачем були сформовані та надані Відповідачу рахунки на оплату спожитої послуги. Відповідач за період з листопада 2021 р. по липень 2022 р.не виконав свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим за у Відповідача виникла грошова заборгованість у розмірі 42334,94 грн., яку Концерн «МТМ» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь. 
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 06 жовтня 2022 р. по справі за позовом Концерну «МТМ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надану послугу з постачання теплової енергії в розмірі 42334,94 грн. відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
17.11.2022 р. від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов письмовий відзив на позов Концерну «МТМ», в якому зазначено, що відповідач лише частково отримує послугу з постачання теплової енергії. 
Згідно з актом від 12.09.2001, складеним представником Концерну «МТМ», по приміщенню за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 84, прим. 14 (об`єднано 14 та 21 квартири в одне нежитлове приміщення), в наявності є виключно один конвектор «Аккорд», 0,70 м.
Згідно з договором про постачання теплової енергії в гарячій воді №552 від 01.08.2002, максимальне навантаження по даному приміщенню складає 0,004490 Гкал/год.
Тобто, дані розрахунку теплової енергії позивача є завищеними та некоректними. Теплова енергія в нарахованих позивачем обсягах поставлена не була та не могла бути поставлена в таких обсягах, оскільки фактично приміщення позбавлено фізичної можливості прийняти таке вантаження, яке розраховано. В приміщенні наявний один єдиний конвектор довжиною 70 см, який не здатен пропустити через себе заявлений обсяг теплової енергії.
Вказані розрахунки узгоджуються із розрахунком витрат тепла на опалення приміщення магазина ПП ОСОБА_1 по АДРЕСА_3 (тобто до переобладнання приміщення), за яким встановлено часову витрату тепла у розмірі 2683,2 Ккал/год, що складає /26832 Гкал/год.
Вказаний розрахунок є орієнтовним, оскільки відображає лише частину приміщення (квартиру АДРЕСА_4 ) до об`єднання двох квартир в одне приміщення (кв. 14 та кв. АДРЕСА_4 ).
Однак, в подальшому після перепланування та об`єднання приміщення між позивачем та відповідачем було укладено договір №552 від 01.09.2001 на постачання теплової енергії, яким визначено теплове навантаження на опалення приміщення у обсязі 0,004936 Гкал/год.
В подальшому ж було укладено договір №552 від 01.08.2002 про постачання теплової енергії в гарячій воді, яким так само визначено максимальне теплове навантаження на опалення приміщення у мірі 0,004490 Гкал/год.
Тобто, відповідач добре обізнаний із умовами опалення в спірному приміщенні та наявністю можливості отримання обмеженого максимального обсягу теплової енергії. З часу укладання вказаних договорів фактичні умови в приміщенні не змінились.
Відповідач не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про прийняття ним умов публічного договору із відповідачем. Відповідач не сплачував виставлені позивачем рахунки, не отримував теплову енергію в зазначених позивачем розмірах, а тому публічний договір, на який посилається позивач для відповідача не є чинним, а для відповідача продовжує свою дію договір №552 від 01.08.2002 про постачання теплової енергії в гарячій воді. 
В зв`язку з викладеним, просить суд відмовити в позові в повному обсязі. 
Позивач Концерн «МТМ» уточнив позовні вимоги – 16.05.2023 р., зазначивши у якості співвідповідача ОСОБА_2 .
Від представника Концерну «МТМ» до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. В заяві зазначено, що Концерн «МТМ» наполягає на задоволенні позовних вимог.
Представники відповідача ОСОБА_1 – адвокати Щасливий О.Р. та Щаслива М.О. неодноразово - 04.10.23, 18.04.24, 19.07.24, 04.09.24, 25.02.25, 21.04.25, звертались до суду із заявою про відкладення розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи або розгляду справи за його відсутності не надав, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався. Про дату, час та місце судового засідання відповідач був повідомлений в установленому законом порядку шляхом надсилання судових повісток на останню відому адресу місця його реєстрації, повідомленням через офіційний веб-портал судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud0808, а також, через оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість з`явлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
Згідно з ч.5 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
В розумінні положень п.2 ч.2ст.223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Вказані положення також зазначені у ч. 1ст. 257 ЦПК України. Тобто, законом не вказано про врахування поважності причин повторної неявки позивача, зазначені зміни до законодавства внесені з метою недопущення зловживання особами, які беруть участь у справі, своїми процесуальними правами.
Таке положення закону пов`язане із дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст. 210 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
При цьому, законодавець передбачив баланс захисту прав як позивача, який повторно не з`явився в судове засідання (незалежно від причин неявки), так і відповідача, який у зв`язку з такою неявкою вимушений витрачати свої час та кошти. Так, для відповідача - це є залишення заяви без розгляду з правом на компенсацію витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 5ст. 142 ЦПК України), а для позивача - це право на повторне звернення до суду з тим самим позовом (ч. 2ст. 257 ЦПК України).
Отже, згідно із вимогами ЦПК України суд не повинен з`ясовувати причини повторної неявки належним чином повідомленого позивача в судове засідання і це не може бути підставою для скасування постановленої ним ухвали про залишення заяви без розгляду.
Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі - Конвенція), встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Ратифікуючи Конвенцію, Україна взяла на себе обов`язки гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.
Крім того, слід зазначити, що Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
З аналізу зазначених норм Конвенції та практики ЄСПЛ вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом та потребою з боку держави регулювання доступу до суду.
Відтак, суд не вбачає жодних обставин, які перешкоджали відповідачам з`явитися в судове засідання та вжити заходів щодо участі у розгляді даної справи. Жодних підтверджуючих доказів про неможливість з`явитися суду не представлено.
При цьому, суд враховує, що відповідач ОСОБА_1 скористувався своїм процесуальним правом на подання відзиву на позовну заяву Концерну «МТМ».
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що пред`явлений Концерном «МТМ» позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно довідки № 72455099 з Державного реєстру речових прав на нерухому майно від 07.11.2016 р. ОСОБА_1 на праві власності належить 1/2 нежитлового приміщення : АДРЕСА_2 , площею 91,6 кв.м; ОСОБА_2 на праві власності належить 1/2 нежитлового приміщення : АДРЕСА_2 , площею 91,6 кв.м; (а.с.52, 53)
Станом на 02.11.2021 типовий індивідуальний договір № 76208081 про надання послуги з постачання теплової енергії (надалі Договір) за адресою: АДРЕСА_2 та відповідачами з 01.11.2021 є укладеним (вказаний договір приєднання розміщений на офіційному сайті «Концерну «МТМ»).
Житловий будинок АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії, що підтверджується архівом показів опалення. Нежитлове приміщення № 14 не обладнане приладом розподільного обліку теплової енергії. (а.с.8)
Відповідно до пункту 11 Договору, обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Позивачем було надано послугу з постачання теплової енергії ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з листопада 2021 р. по липень 2022 р. на загальну суму 42334,94 грн., що підтверджується розрахунком основного боргу за договором № 7620808.(а.с.7)
Відповідачі за період з листопада 2021 р. по липень 2022 р. не виконали свої обов`язки по сплаті за надану послугу з постачання теплової енергії згідно умов Договору, у зв`язку з чим виникла грошова заборгованість у розмірі 42334,94 грн. (а.с.9-18)
Факт отримання послуг з постачання теплової енергії до житлового будинку в якому знаходиться приміщення боржників підтверджується рішеннями виконавчого комітету Запорізької міської ради про початок та закінчення опалюваного сезону відповідно до яких позивачем було розпочато і закінчено опалюваний сезон в м. Запоріжжі, знаходженням нежитлового приміщення відповідача у багатоквартирному житловому будинку.
Концерн «Міські теплові мережі» є юридичною особою, метою діяльності якої відповідно до п. 2.1 Статуту є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на постійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.
Предметом діяльності Концерну «Міські теплові мережі» є виробництво теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії для потреб населення для обігріву житла і побутових потреб, комунально-побутових потреб підприємств, бюджетних установ та організацій, інших категорій споживачів, її збут тощо. (п. 2.2 Статуту).
Згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 «Про визначення виконавців комунальних послуг» у місті Запоріжжі, починаючи з 01.04.2011 виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну.
Згідно з ч. 7 ст. 14 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, та/або досягнення згоди з виконавцем про розмір плати за обслуговування внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.
Частиною 5 статті 13 даного Закону встановлено, що в разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
02.10.2021 Концерн «Міські теплові мережі» оприлюднив на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування Запорізької міської ради (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http://zp.gov.ua/uk/articeles/item/10370/ukladannya-publichnih-dogovoriv-z-koncernom-miski-teplovi-merezhi-) та на власному офіційному веб-сайті (можна знайти у вільному доступі в мережі Інтернет за посиланням http//teploseti.zp.ua/ua/for_consumers/Public_contracts/) індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що є публічним договором приєднання.
Відповідно до ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).
Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Тобто внесення змін до публічного договору приєднання законодавством не допускається так як вказане призведе до порушення прав інших суб`єктів імперативно визначених відносин.
Крім того ч. 6 ст. 633 ЦКУ передбачено, що умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору є нікчемними.
Таким чином, в силу вимог вище наведених норм Закону з 01.11.2021 Концерном «МТМ» з відповідачами укладено типовий індивідуальний договір № 76208081 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 .
Пунктом 5 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії передбачено, що виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договором.
Згідно з п. 32 договору, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.
Пунктом 34 передбачено, що споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.
Згідно з п. 36 договору, під час здійснення оплати споживач зобов`язаний зазначити розрахунковий період, за який вона здійснюється, та призначення платежу (плата виконавцю, сплата пені, штрафів).
Відповідно до п. 38 договору, споживач не звільняється від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Відповідно ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Враховуючи викладене, договір № 76208081( об`єкт теплопостачання - АДРЕСА_1 ) є укладеним з 01.11.2021 через відсутність рішення про вибір моделі договірних відносин та спливу 30-деного строку з моменту його опублікування (02.10.2021). В свою чергу, договір №552 від 01.09.2001 року, на який є посилання у відзиві на позовну заяву вважається розірваним саме з 01.11.2021 р.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Таким чином, чинне законодавство передбачає обов`язок споживача оплатити вартість тільки тієї теплової енергії, яка ним була спожита.
Відповідно до п. 11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.
Відповідно до Методики, термін опалювальне приміщення, визначається, як приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньобудинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.
Житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії: відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Нежитлове приміщення Відповідачів не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії.
Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.
Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року.
Оскільки, приміщення відповідачів знаходиться у багатоквартирному будинку, ними не надано доказів на підтвердження відключення від мережі опалення на законних підставах, таким чином приміщення відповідача є опалювальними.
Визначення підвального приміщення споживача як приміщення з транзитними мережами опалення відбувається виключно на підставі Рішення виконавчого комітету ЗМР, між тим таке рішення у відношення приміщення відповідача не приймалося.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Відтак визначальним для оплати за надані послуги з теплопостачання є фактичне надання таких послуг.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно наданих суду Концерном «МТМ» доказів, на виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачам в нежитлове приміщення з листопада 2021 р. по липень 2022 р. на загальну суму 42334,94 грн. 
Для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідачів, тарифи що діяли в розрахунковому періоді.
Наведеним вище спростовуються доводи відповідача ОСОБА_1 щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошових зобов`язань зі сплати таких послуг.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заборгованість Відповідачів перед Позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та не спростований відповідачами, в зв`язку з чим з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає до стягнення солідарно на користь Концерну «МТМ» заборгованість за надану послугу з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 р. по липень 2022 р. в розмірі 42334,94 грн. 
Стосовно клопотання відповідача ОСОБА_1 про передачу матеріалів за територіальною підсудністю до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя, слід зауважити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Разом з цим, приписами ч. 1 ст. 30 ЦПК України визначено, зокрема, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.
Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.
Предметом позову у цій справі є зобов`язання, які випливають з центрального опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води у нежитлове приміщення № 14 за адресою: АДРЕСА_1 . Отже, такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.
З урахуванням наведеного, позов про стягнення заборгованості за послуги з центрального опалення та гарячого водопостачання, постачання теплової енергії та постачання гарячої води має пред`являтися за місцем знаходження нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 10.04.2019 р. у справі № 638/1988/17.
Згідно з висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 10 квітня 2019 року (справа № 638/1988/17, провадження № 61-30812св18), позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.
Таким чином, розгляд даної позовної заяви територіально підсудний Олександрівському районному суду міста Запоріжжя, оскільки нерухоме майно знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Олександрівського району м. Запоріжжя. 
На підставі викладеного та керуючись ст. 526, 530, 629 ЦК України, ст. ст. 3,4,11-13, 19, 263, 265 , 279, 280-282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії – задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Концерну “Міські теплові мережі" (місцезнаходження: м. Запоріжжя, вул. Героїв полку «Азов», буд. 137) на п/р № НОМЕР_3 Філія АТ «Укрексімбанк» у м. Києві, МФО 322313, код ЄДРПОУ 32121458) заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії за період з листопада 2021 року по липень 2022 року у розмірі 42334 (сорок дві тисячі триста тридцять чотири) гривні 94 копійки. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Концерну “Міські теплові мережі" на р/р НОМЕР_4 , банк ПАТ АБ „Укргазбанк”, МФО 320478, ЄДРПОУ 32121458 судовий збір у розмірі у розмірі по 1240 (одній тисячі двісті сорок) гривень 50 копійок з кожного.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:    М. В. Антоненко