Постанова
Іменем України
18 березня 2026 року
м. Київ
Справа № 522/1502/13
Провадження № 61-2515св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - позивач),
відповідачка -  ОСОБА_1 (далі - відповідачка), інтереси якої представляє адвокат Гніздовська Ганна Михайлівна (далі - адвокат відповідачки),
про стягнення боргу за кредитним договором
за касаційною скаргою відповідачки на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року, яку постановив суддя Бондар В. Я. за заявою відповідачки про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та повернення заяви про перегляд цього рішення, 
постанову Одеського апеляційного суду від 5 лютого 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складіДришлюка А. І., Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., про залишення без змін вказаної ухвали,
ухвалу Одеського апеляційного суду від 9 квітня 2025 року, яку постановила колегія суддів у складі Коновалової В. А., Карташова О. Ю., Лозко Ю. П., про повернення апеляційної скарги на заочне рішення.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1. У 2013 році банк звернувся з позовом про стягнення з відповідачки боргу за кредитним договором. Того ж року суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про задоволення позову. У 2024 році відповідачка звернулася до цього суду з проханням поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та переглянути його. Суд першої інстанції залишив без задоволення заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та визнав неподаною і повернув заяву про такий перегляд. Апеляційний суд залишив цю ухвалу без змін. Тоді відповідачка подала апеляційну скаргу на заочне рішення. Проте апеляційний суд повернув ту скаргу через порушення встановленого законом порядку перегляду заочного рішення.
2. У касаційних скаргах на судові рішення про залишення без задоволення заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та визнання неподаною і повернення заяви про такий перегляд, а також про повернення апеляційної скарги на заочне рішення відповідачка стверджувала, зокрема, про те, що у матеріалах справи відсутні докази належності її повідомлення про дату і час розгляду справи, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, та про відправлення їй останнього і його отримання. Наполягала на тому, що суд першої інстанції не міг визнати неподаною та повернути заяву про перегляд заочного рішення.
3. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на такі питання: (1) чи є підстави визнати неподаною та повернути заяву про перегляд заочного рішення, якщо немає підстав для поновлення строку на її подання? (2) чи є підстави повернути апеляційну скаргу на заочне рішення через порушення порядку його оскарження, якщо суд першої інстанції залишив без задоволення заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та визнав неподаною і повернув заяву про перегляд заочного рішення, а не залишив її без задоволення?
Вирішив, що за відсутності підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення таку заяву суд залишає без розгляду, а не повертає як неподану. Оскільки суд першої інстанції не залишив без задоволення заяву відповідачки про перегляд заочного рішення, а право на апеляційне оскарження останнього виникає у неї лише після залишення тієї заяви без задоволення, апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу відповідачки на заочне рішення.
(2) Зміст проваджень у судах першої й апеляційної інстанцій
4. У провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом позивача про стягнення з відповідачки боргу. 9 квітня 2013 року цей суд ухвалив заочне рішення, згідно з яким задовольнив позов частково: стягнув із відповідачки на користь позивача 31 967,80 доларів США та 1 200,00 грн боргу за кредитним договором.
5. У листопаді 2024 року відповідачка звернулася до суду із заявою, у якій просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та переглянути останнє. Обґрунтувала так: 
5.1. 26 вересня 2024 року відповідачка дізналася, що на її банківські рахунки накладений арешт. Приватний виконавець Цинєв В. О. відкрив два виконавчі провадження, у яких стягувачем є Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України». 
5.2. 2 жовтня 2024 року адвокат відповідачки склала адвокатський запит, а 9 жовтня 2024 року отримала постанову про відкриття виконавчого провадження від 25 серпня 2022 року, з якої дізналася підставу відкриття виконавчого провадження згідно з виконавчим листом № 522/1502/13-ц.
5.3. Відповідачка участі у справі не брала, тому подала клопотання про ознайомлення з матеріалами. Через неотримання будь-яких постанов у виконавчому провадженні подала скаргу на дії приватного виконавця.
5.4. На рекомендованих повідомленнях у справі немає підпису відповідачки, а лише її прізвище, яке записане по-різному, що зумовлює сумів у тому, хто отримував кореспонденцію. 
5.5. Відсутні докази отримання відповідачкою заочного рішення. Днем вручення його копії є 22 жовтня 2024 року.
6. 19 листопада 2024 року Приморський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, згідно з якою залишив без задоволення заяву відповідачки про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишив без руху заяву про перегляд заочного рішення. Мотивував так: 
- відповідачка не навела поважних причин невчинення нею жодних дій, починаючи з 19 лютого 2013 року (дня отримання судової повістки); 
- немає обґрунтування звернення до суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи саме 17 жовтня 2024 року, хоча про існування виконавчого провадження відповідачка дізналась ще 26 вересня 2024 року; 
- за відсутності доказів поважності причин пропуску процесуального строку щодо всього періоду часу заяву про поновлення строку суд залишає без задоволення; 
- слід подати заяву про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення з обґрунтуванням поважності причин пропуску такого строку з відповідними доказами на підтвердження доводів.
7. 26 листопада 2024 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків (т. 1, а. с. 147-148), у якій просила поновити строк на подання заяви про перегляд заочного рішення та додала відповідну заяву (т. 1, а. с. 151-152). Мотивувала тим, що відповідачка участі у справі не брала, судових повісток і заочного рішення не отримувала, як і не отримувала постанов приватного виконавця у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.
8. 29 листопада 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою залишив без задоволення заяву відповідачки про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, визнав неподаною та повернув її заяву про перегляд заочного рішення. Мотивував тим, що до заяви про перегляд заочного рішення доданий витяг з Автоматизованої системи виконавчого провадження, який сформований 26 вересня 2024 року. Тому щонайменше з вказаної дати відповідачка могла знати про існування заочного рішення.
9. 5 лютого 2025 року Одеський апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року. Мотивував так:
9.1. У матеріалах справи є відомості про надсилання судових повісток судом першої інстанції на встановлену адресу проживання відповідачки, за якою вона вже отримувала кореспонденцію. Повістки на 29 січня та 6 березня 2013 року (а. с. 28, 33) відповідачка отримала особисто. Повістка на 9 квітня 2013 року, коли суд ухвалив заочне рішення, повернулася з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (т. 1, а. с. 35-36).
9.2. Оскільки відповідачка була обізнана про перебування у провадженні суду справи й особисто отримувала судові повістки, за відсутності інформації про зміну місця її проживання суд першої інстанції вчинив всі необхідні дії, спрямовані на повідомлення відповідачки про рух справи. 
9.3. За її твердженням, вона дізналася про наявність відкритого виконавчого провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа у справі 25 серпня 2022 року з автоматизованої системи виконавчого провадження. Проте лише 2 жовтня 2024 року надіслала приватному виконавцеві адвокатський запит. Разом із відповіддю на останній 9 жовтня 2024 року цей виконавець надіслав копію постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик (а. с. 83-85). Отже, відповідачка була обізнана про наявність заочного рішення, на підставі якого був виданий виконавчий лист і відкрите виконавче провадження.
10. У березні 2025 року відповідачка звернулася з апеляційною скаргою на заочне рішення суду першої інстанції.
11. 9 квітня 2025 року Одеський апеляційний суд постановив ухвалу, згідно з якою повернув ту скаргу відповідачці. Мотивував тим, що заяву відповідачки про перегляд заочного рішення суд першої інстанції по суті не розглянув і не переглянув заочне рішення; вона не виконала вимоги щодо порядку перегляду заочного рішення, що унеможливлює прийняття до розгляду апеляційної скарги.
(3) Провадження у суді касаційної інстанції 
12. 27 лютого 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 6292/0/220-25 від 28 лютого 2025 року), у якій просила скасувати ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року та постанову апеляційного суду від 5 лютого 2025 року і скерувати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
13. 31 березня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив касаційну скаргу без руху та встановив для усунення недоліків останньої десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.
14. 9 квітня 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків касаційної скарги (вх. № 11251/0/220-25 від 10 квітня 2025 року).
15. 5 травня 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 14149/0/220-25 від 5 травня 2025 року), у якій просила скасувати ухвалу апеляційного суду від 9 квітня 2025 року та скерувати справу для продовження розгляду до цього суду.
16. 4 серпня 2025 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху цю скаргу відповідачки та встановив для усунення її недоліків десятиденний строк із дня вручення тієї ухвали.
17. 4 серпня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою відповідачки на ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 рокута постанову апеляційного суду від 5 лютого 2025 року і витребував справу із суду першої інстанції.
18. 13 серпня 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків (вх. № 25502/0/220-25 від 14 серпня 2025 року) касаційної скарги на ухвалу апеляційного суду від 9 квітня 2025 року.
19. 22 вересня 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу про відкриття касаційного провадження за цією скаргою.
20. 12 березня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційні скарги
21. Відповідачка мотивувала касаційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року та постанову апеляційного 5 лютого 2025 року так:
21.1. На рекомендованих поштових відправленнях, зокрема, від 19 лютого 2013 року та від 12 березня 2013 року, а також судових повістках, надісланих на її адресу, немає підпису відповідачки. Ці відправлення не є належними та допустимими доказами її повідомлення про розгляд справи та не містять обов`язкових реквізитів, передбачених законом. Тому суд першої інстанції під час розгляду справи не виконав передбачений процесуальним законом обов`язок щодо повідомлення відповідачки про розгляд справи.
21.2. У матеріалах справи немає доказів, які могли б підтвердити відмову від отримання поштової кореспонденції.
21.3. Неналежне повідомлення відповідачки про дату та час розгляду справи судом першої інстанції зафіксований у журналі судового засідання від 13 лютого 2013 року та від 6 березня 2013 року. Судова повістка про виклик на судове засідання на 9 квітня 2013 року, коли суд першої інстанції ухвалив заочне рішення, повернулась до нього із відміткою «за закінченням терміну зберігання», про що зазначив апеляційний суд в оскарженій постанові. Таке повернення не є доказом належного повідомлення відповідачки про час і місце розгляду справи.
21.4. У матеріалах справи немає будь-яких доказів отримання відповідачкою заочного рішення та його відправлення їй. Зокрема, немає зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення чи відповідного конверта, що мав повернутися на адресу суду першої інстанції.
21.5. Суд безпідставно позбавив відповідачку можливості надалі довести неправомірність і безпідставність заочного рішення.
22. Касаційну скаргу на ухвалу апеляційного суду від 9 квітня 2025 року відповідачка мотивувала так:
22.1. Суд першої інстанції її не повідомив у встановленому законом порядку про розгляд справи. Вона не знала про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 25 серпня 2022 року та про вчинення приватним нотаріусом Тверською І. М. (далі - приватний нотаріус) 5 жовтня 2011 року виконавчого напису.
22.2. Апеляційний суд застосував «конструкцію надмірного формалізму», що зумовило порушення права на доступ до правосуддя, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Він позбавив відповідачку будь-якої можливості оскаржити заочне рішення та викласти її заперечення проти позову.
22.3. Оцінювати поважність причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявність підстав для його поновлення може місцевий суд. Наслідком пропуску строку для подання такої заяви за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення відповідної заяви без розгляду на підставі частини 2 статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення. Суд в оскарженій ухвалі не врахував висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20. Згідно з цим висновком під час вирішення питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення слід оцінювати, зокрема, процесуальну поведінку відповідачки під час розгляду справи, а також її дії після отримання інформації про ухвалене заочне рішення.
22.4. Суд першої інстанції ухвалив судове рішення без урахування неналежного повідомлення відповідачки, а також встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
22.5. У матеріалах справи відсутні оригінали кредитної справи на підтвердження доводів про наявність боргу відповідачки, немає точного його розрахунку, графіку платежів, згідно з якими можна було б встановити, коли саме вона прострочила повернення кредитних коштів.
22.6. Суд мав навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день пред`явлення позову, тобто на день вимоги про сплату боргу. Це зумовило збільшення її грошового зобов`язання майже у 5 разів.
22.7. Наявність виконавчого напису приватного нотаріуса зумовила подвійне стягнення з відповідачки тіла кредиту.
23. 27 жовтня 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» відповідь на відзив на касаційну скаргу (вх. № 32647/0/220-25 від 27 жовтня 2025 року), у якій просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.
(2) Позиції інших учасників справи
24. 25 серпня 2025 року позивач подав відзив на касаційну скаргу (вх. № 26949/0/220-25 від 27 серпня 2025 року), в якому просив відмовити у задоволенні скарги на ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року та постанову апеляційного суду від 5 лютого 2025 року.
25. 17 жовтня 2025 року позивач подав відзив на касаційну скаргу (вх. № 31839/0/220-25 від 20 жовтня 2025 року), в якому просив відмовити у задоволенні скарги на ухвалу апеляційного суду від 9 квітня 2025 року. 
26. Обґрунтував так:
26.1. Незважаючи на примусове списання коштів приватним виконавцем з рахунків боржника, яке відбулось 12 вересня 2022 року, 23 грудня 2022 року, 29 березня 2024 року, ще з 26 вересня 2024 року відповідачка та її адвокат знали про ухвалене заочне рішення від 9 квітня 2013 року. Однак тільки 13 листопада 2024 року представник відповідачки подав заяву про перегляд заочного рішення.
26.2. Згідно з положеннями ЦПК України у відповідачки не виникло право на оскарження заочного рішення в загальному порядку, оскільки заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суд залишив без задоволення, а заяву про перегляд заочного рішення визнав неподаною та повернув відповідачці.
26.3. Виконавчий лист про стягнення боргу з відповідачки неодноразово перебував на виконанні. Приватний виконавець під час здійснення виконавчих дій стягував кошти з рахунків відповідачки. Тому з моменту відкриття виконавчого провадження вона вже була обізнана про наявність заочного рішення від 9 квітня 2013 року та не надала жодних належних доказів, об`єктивних і поважних причин, які перешкоджали зверненню до суду в межах встановлених строків.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
27. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 4 серпня та 22 вересня 2025 року на підставі, визначеній в останньому абзаці частини другої статті 389 ЦПК України, відкрив касаційне провадження за касаційними скаргами відповідачки на ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року та постанову апеляційного суду від 5 лютого 2025 року, а також на ухвалу апеляційного суду від 9 квітня 2025 року відповідно.
27.1. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим (частина перша статті 400 ЦПК України).
27.2. З огляду на цей припис Верховний Суд переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційних скарг, які стали підставами для відкриття касаційного провадження. 
28. Відповідь відповідачки від 27 жовтня 2025 року на відзив на касаційну скаргу (вх. № 32647/0/220-25 від 27 жовтня 2025 року) за змістом є додатковим поясненням, яке слід залишити без розгляду.
28.1. Особа, яка подала касаційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на касаційне оскарження (частина перша статті 399 ЦПК України).
28.2. Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (стаття 120 ЦПК України).
28.3. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (стаття 126 ЦПК України).
28.4. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне (частина п`ята статті 174 ЦПК України).
28.5. 27 лютого та 5 травня 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» дві касаційні скарги. Верховний Суд за ними відкрив касаційні провадження, але не визнав необхідним і не надав дозволу відповідачці подати додаткові пояснення після спливу строків на подання касаційних скарг. Тому відповідь відповідачки на відзив на касаційну скаргу слід залишити без розгляду.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновку апеляційного суду
(2.1) Чи є підстави визнати неподаною та повернути заяву про перегляд заочного рішення, якщо немає підстав для поновлення строку на її подання?
29. Відповідачка подала до суду першої інстанції заяву про перегляд заочного рішення разом із заявою про поновлення строку на її подання. Цей суд спершу залишив без задоволення заяву про поновлення процесуального строку та залишив без руху заяву про перегляд заочного рішення для подання нового обґрунтованого клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Згодом суд знову залишив без задоволення заяву про поновлення відповідного строку та визнав неподаною і повернув заяву про перегляд заочного рішення. Апеляційний суд залишив вказане судове рішення без змін.
30. Відповідачка не погодиласяіз судовими рішеннями про залишення без задоволення її заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про визнання неподаною і повернення заяви про перегляд цього рішення. У касаційній скарзі стверджувала, зокрема, що суд діяв протиправно, не взяв до уваги неналежне повідомлення відповідачки про рух справи у суді першої інстанції до ухвалення заочного рішення та не надіслав їй останнє.
31. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду частково погоджується з доводами цієї касаційної скарги. Зауважує, що подання заяви про перегляд заочного рішення після спливу відповідного строку та за відсутності підстав для його поновлення не може мати наслідком визнання такої заяви неподаною та її повернення.
32. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини перша - четверта статті 284 ЦПК України).
33. За змістом частини восьмої статті 285 ЦПК України лише до неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення, тобто такої, яка оформлена без дотримання вимог частин першої - сьомої вказаної статті, а також до заяви, поданої особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 ЦПК України, що регламентує порядок залишення позовної заяви без руху та її повернення.
34. Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).
35. Право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частини перша та друга статті 126 ЦПК України).
36. Відсутність у главі 11 «Заочний розгляд справи» розділу III «Позовне провадження» ЦПК України прямої вказівки на ті повноваження суду, які мають бути ним реалізовані у разі пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, дає підстави для висновку про те, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) така заява має бути залишена без розгляду.
Можливість застосування статті 126 ЦПК України до процедури заочного розгляду справи не суперечить частині другій статті 281 цього кодексу, за змістом якої розгляд справи і ухвалення рішення проводиться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Інститут процесуальних строків є наскрізним і міжгалузевим інститутом процесуального права. Положення глави 6 «Процесуальні строки» розділу І «Загальні положення» ЦПК України застосовуються до всіх видів проваджень на всіх стадіях цивільного судочинства, а також поширюються на процедури заочного розгляду цивільних справ, крім випадків, коли відповідними главами встановлені спеціальні правила.
Так само мають бути застосовані й загальні положення ЦПК України щодо подання та розгляду клопотань про поновлення процесуальних строків, якщо відповідною главою, присвяченою заочному розгляду, це питання прямо не врегульовано. Отже, якщо відповідач подає клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, суд повинен застосувати загальні положення ЦПК України, а саме статтю 127 цього кодексу, у якій вказано, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними(див. mutatis mutandisпостанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (пункти 71-74)).
37. За обставинами справи:
- 9 квітня 2013 року суд першої інстанції ухвалив заочне рішення про задоволення позову (т. 1, а. с. 39-41). Відсутні докази надсилання та вручення цього рішення відповідачці;
- 22 жовтня 2024 року адвокат відповідачки ознайомилася з матеріалами справи та зробила з них копії, зокрема, заочного рішення, яке відповідачка від суду не отримувала (т. 1, а. с. 67-68);
- 13 листопада 2024 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» заяву про перегляд заочного рішення, до якої додала заяву про поновлення строку на подання заяви про такий перегляд (т. 1, а. с. 71-76, 78);
- 19 листопада 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою залишив без задоволення заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишив без руху заяву про перегляд такого рішення для подання нової обґрунтованої заяви про поновлення вказаного строку (т. 1, а. с. 143-144);
- 26 листопада 2024 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» заяву про усунення недоліків, до якої додала заяву про поновлення процесуального строку на подання заяви про перегляд заочного рішення (т. 1, а. с. 147-148, 151);
- 29 листопада 2024 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою залишив без задоволення заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та визнав неподаною і повернув заяву про перегляд заочного рішення (т. 1, а. с. 157-158);
- 5 лютого 2025 року апеляційний суд постановив ухвалу про залишення без зміну ухвали суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року (т. 1, а. с. 223-227).
38. З огляду на вказане Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зауважує, що суди першої й апеляційної інстанцій не врахували висновок Великої Палати Верховного Суду, сформульований у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, про те, що за відсутності підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення таку заяву суд залишає без розгляду, а не повертає як неподану.
(2.2) Чи є підстави повернути апеляційну скаргу на заочне рішення через порушення порядку його оскарження, якщо суд першої інстанції залишив без задоволення заяву про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та визнав неподаною і повернув заяву про перегляд заочного рішення, а не залишив її без задоволення?
39. Відповідачка після залишення без змін апеляційним судом ухвали суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, визнання неподаною та повернення заяви про перегляд такого рішення подала апеляційну скаргу на заочне рішення. Суд апеляційної інстанції 9 квітня 2025 року повернув цю апеляційну скаргу через недотримання передбаченого законом порядку оскарження заочного рішення.
40. Відповідачка із цим судовим рішенням не погодилася. У касаційній скарзі стверджувала, зокрема, що суд застосував «конструкцію надмірного формалізму», чим зумовив порушення права на доступ до правосуддя, а саме позбавив відповідачку будь-якої можливості оскаржити заочне рішення та викласти заперечення проти позову. Також навела доводи про неналежне повідомлення про рух справи та щодо невручення копії заочного рішення. 
41. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду не погоджується з доводами відповідачки у цій касаційній скарзі. 
42. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення (частина четверта статті 287 ЦПК України).
43. Право на подання апеляційної скарги на заочне рішення суду відповідач набуває лише після залишення його заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання порядку попереднього звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення з урахуванням визначених процесуальним законом строків (див. mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 (пункти 40, 45)).
44. За обставинами справи:
- 5 лютого 2025 року апеляційний суд ухвалив постанову (т. 1, а. с. 223-227), згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року про залишення без задоволення заяви відповідачки про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, визнання неподаною та повернення заяви про перегляд такого рішення;
- 12 березня 2025 року адвокат відповідачки сформувала у системі «Електронний суд» апеляційну скаргу на заочне рішення (т. 2, а. с. 1-13);
- 9 квітня 2025 року апеляційний суд постановив ухвалу про повернення апеляційної скарги на заочне рішення (т. 1, а. с.74-75).
45. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду з огляду на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20, вважає правильним висновок апеляційного суду про порушення відповідачкою порядку оскарження заочного рішення. Суд першої інстанції не залишив без задоволення заяву відповідачки про перегляд заочного рішення, а право на апеляційне оскарження останнього виникає у неї лише після залишення тієї заяви без задоволення. Тому апеляційний суд обґрунтовано повернув апеляційну скаргу відповідачки на заочне рішення. Доводи касаційної скарги відповідачки про надмірний формалізм з урахуванням зазначених висновків Великої Палати Верховного Суду є безпідставними.
46. Стосовно доводів відповідачки про неналежне повідомлення її про рух справи та про невручення їй копії заочного рішення, то ці аргументи є аналогічними тим, які відповідачка навела в іншій касаційній скарзі - про перегляд ухвали суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року та постанови апеляційного 5 лютого 2025 року щодо залишення без задоволення заяви про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та визнання неподаною і повернення заяви про перегляд заочного рішення. Зазначені доводи не стосуються предмета оскарження, не вказують на помилковість висновку апеляційного суду в ухвалі від 9 квітня 2025 року про порушення відповідачкою порядку апеляційного оскарження заочного рішення та не можуть зумовити перегляд і скасування тієї ухвали.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
47. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункти 1 і 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
48. Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 410 ЦПК України).
49. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
50. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції (частина четверта статті 406 ЦПК України).
51. З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм процесуального права оскаржені ухвалу суду першої інстанції від 29 листопада 2024 року та постанову апеляційного суду від 5 лютого 2025 рокуслід скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду для вирішення заяви відповідачки про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та про перегляд цього рішення, тоді як ухвалу апеляційного суд від 9 квітня 2025 року - залишити без змін.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 410, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
у х в а л и в:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Одеського апеляційного суду від 9 квітня 2025 року залишити без задоволення.
2. Ухвалу Одеського апеляційного суду від 9 квітня 2025 року залишити без змін.
3. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 5 лютого 2025 року задовольнити.
4. Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 5 лютого 2025 рокускасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий		В. І. Крат	
Судді		Д. А. Гудима	
		І. О. Дундар	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко