Справа № 385/126/26 
Провадження № 2/385/62/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
22.06.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі головуючого судді Венгрина М. В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 39360,00 грн заборгованості за договором №2188495 про надання споживчого кредиту від 24.03.2020 та судових витрат.
Стислий виклад позицій сторін
В обґрунтування позову позивач покликається на те, що 24.03.2020 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено Договір №2188495 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого відповідачці було надано кредит у розмірі 12000 грн на умовах визначених кредитним договором, а Споживач зобов`язався одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Товариство свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме надало Відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначений умовами кредитного договору. Відповідно до умов договору Споживач зобов`язаний у встановлений Договором строк, повернути кредит, сплатити проценти, штрафи та пені (у разі наявності) та інші платежі передбачені Договором. Однак, відповідачка не виконала належним чином умов кредитного договору.08.02.2021 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит- Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-07122020, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №2188495 від 24.03.2020.
Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем становить 39360,00 грн, з яких - заборгованість за тілом кредиту - 12000,00 грн, заборгованість за процентами - 27360,00 грн. Оскільки позичальниця не виконав свої зобов`язання добровільно, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Відповідачка у поданому її представником - адвокатом Данильчуком С. Г. відзиві не погодилась з позовними вимогами, вважала за можливе позов задоволити частково. Так у відзиві зазначено, що у справі відсутні докази реєстрації відповідачки у інформаційно-телекомунікаційній системі кредитора, отримання повідомлення від первісного кредитора ТОВ "Авентус Україна" , прийняття пропозиції (оферти) позивача шляхом використання надісланого їй позивачем одноразового ідентифікатора, отримання та ознайомлення зі складними доля розуміння та значними за обсягами договором з додатками та паспортом споживчого кредиту. Вважає, що таке ставить під сумнів добросовісність дій кредитора, який скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням ділового обороту та порушуючи норми і вимоги чинного законодавства, спонукав до укладення договору позичальницю на вкрай невигідних для неї умовах (завищений розмір базової відсоткової ставки). Зазначає, що позивач не надав доказів, які б дозволили достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору, не зазначено яким способом проводилась ідентифікація особи, не надано доказів ідентифікації та відправлення одноразового ідентифікатора відповідачці та використання такого для нібито укладення кредитного договору. Вважає недоведеним укладення кредитного договору № 2188495. Зазначає, що додані докази не підтверджують отримання відповідачкою кредитних коштів, а наданий розрахунок не є документом первинного бухгалтерського обліку. Вказує, що позивач не надав належних і достовірних доказів надання кредитних коштів у обумовленому договором розмірі. Щодо нарахованих процентів в розмірі 27360,00 грн вказує, що виходячи з умов договору про суму кредиту 12000,00 грн, строку кредитування 30 днів та стандартної процентної ставки 1,90 % вбачається, що проценти нараховані за межами строку кредитування, а в межах такого (з 24.03.2020 по 23.04.2020) мало б бути нараховано лише 6840,00 грн. З умов договору№ 2188495 вбачається, що такий встановлює умови для пролонгації в розділі 4 договору. Так вбачається, що пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем (п. 4.3). Згідно п. 4.4 Договору товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та /або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в договорі. Отже пролонгація кредиту не відбувається автоматично, а лише на підставі дій позичальника щодо сплати процентів та обов`язковою умовою є вчинення товариством конкретних акцептуючих дій, передбачених пунктом 4.4. кредитного договору, чого позивач не довів. Отже борг за кредитом, на думку відповідачки, слід визначати виходячи з 30-ти денного строку кредитування в розмірі 6840,00 грн. Щодо витрат на правничу допомогу вказала, що вважає розмір витрат на правничу допомогу значно завищеним та просила зменшити такий.
Позивач у відповіді на відзив вказав, що кредитний договір укладено та підписано відповідачкою за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає ст. 3, 12 Закону України "Про електронну комерцію". В матеріалах справи наявна довідка про ідентифікацію клієнта, яка підтверджує, що клієнт ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з якою укладено договір № 2188495 отримала одноразовий ідентифікатор С417980 та вказано номер телефону, на який відправлено ідентифікатор, у довідці про ідентифікацію вказано всі персональні дані відповідачки, що дай змогу її ідентифікувати. Щодо процентів, то за умовами договору, у разі невиконання зобов`язань клієнтом термін нарахування відсотків подовжується на період кредитування. Оскільки відповідачка в планову дату повернення кредиту - 23.04.2020 (30-ий день) не погасила кредит, то з 24.04.2020 почався 90-то денний строк прострочення, протягом якого законно нараховувались проценти, загалом нарахування процентів тривало 120 днів (30+90), тобто по 22.07.2020.
Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі
Ухвалою судді від 13.02.2026 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
23.03.2026 позивачкою подано заяву про ознайомлення з матеріалами справи.
Ухвалою від 30.03.2026 виправлено описку в ухвалі від 13.02.2026.
01.04.2026 представником відповідачки - адвокатом Данильчуком С. Г. подано клопотання про витребування доказів та відзив на позовну заяву з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку.
Ухвалою від 02.04.2026 задоволено клопотання представника відповідачки про поновлення строку для подачі відзиву та частково задоволено клопотання про витребування доказів.
Ухвалою від 03.04.2026 продовжено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження на тридцять днів.
10.04.2026 позивачем подано відповідь на відзив.
15.04.2026 позивачем подано заяву щодо виконання ухвали про витребування доказів на надіслання відповідних матеріалів поштою.
22.04.2026 до суду надійшли матеріали від позивача на виконання ухвали про витребування доказів.
24.04.2026 повторно скеровано АТ КБ "Приватбанк" копію ухвали від 02.04.2026 та ухвали від 30.03.2026 щодо витребування доказів.
Ухвалою від 01.05.2026 продовжено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження на тридцять днів.
01.05.2026 повторно скеровано АТ КБ "Приватбанк" копію ухвали від 02.04.2026 та ухвали від 30.03.2026 щодо витребування доказів.
Ухвалою від 29.05.2026 продовжено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження на тридцять днів.
01.06.2026 повторно скеровано АТ КБ "Приватбанк" копію ухвали від 02.04.2026 та ухвали від 30.03.2026 щодо витребування доказів.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись.
Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст.4, ч. 1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.  Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергу, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України.
Згідно частин 1-5ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з ч. 2, 3 та 8ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідачки ОСОБА_3 , встановив наступне.
Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення
Згідно з положеннями ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
За змістом ч. 2ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У свою чергу системний аналіз статей524-526,533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За правилом частинистатті 205 ЦК Україниправочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1статті 627 ЦК України).
За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Ч. 1ст. 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Стаття 1050 ЦК України визначає наслідки порушення договору позичальником. Так, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно достатті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1ст. 516 ЦК України).
Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів
Суд установив, що 24.03.2020 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_4 укладено Договір про надання споживчого кредиту № 2188495 (Кредитний договір) (а.с. 17 зворот-18).
Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору кредитодавець надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання, передбачені договором.
Основні умови Кредитного договору:
- сума (загальний розмір) кредиту становить 12000,00 гривень (п. 1.3 Кредитного договору);
- кредит надається загальним строком на 30 днів, дата повернення вказується в графіку платежів, що є додатком № 1 до договору; строк кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього договору (п. 1.4 Кредитного договору);
- тип процентної ставки - фіксована (п. 1.5), знижена процентна ставка 1,81 % в день від суми кредиту, в межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, якщо в цей строк позивач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом 3 календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку (п. 1.5.1); стандартна процентна ставка 1,90 % в день від суми кредиту, застосовується: - у межах строку надання кредиту, зазначеного в п. 1.4 договору, якщо споживач не виконав умови, зазначені в п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; - у межах нового строку, якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до п. 4.1-4.6 цього договору; - у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України (п. 1.5.2);
- кошти кредиту надаються товариством в безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , або іншої картки, реквізити якої надано споживачем товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1);
- нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод «факт/факт» (п. 3.1);
- строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження в порядку п. 4.2-4.5 договору (п. 4.1);
- споживач у випадку, якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору (п. 4.2);
- пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій (п. 4.3);
- товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про погодження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем в особистому кабінеті/зазначені в договорі (п. 4.4).
За змістом пунктів 4.5-4.6 договору у випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою. Вказаний порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля сторін в даному випадку виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.
З графіку платежів до договору про надання споживчого кредит № 2188495 від 24.03.2020 (Додаток № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 2188495 від 24.03.2020) вбачається, що кількість платежів/періодичність внесення - один/одноразово; дата повернення Позики та сплати нарахованих процентів - 23.04.2020; сума Позики12000,00 грн; сума нарахованих процентів6498,00 грн; разом до оплати18498,00 грн. 
Позивачем також долучено паспорт споживчого кредиту (а. с. 21-22).
Згідно з листом ТОВ "Вей Фор Пей" (а.с. 23) на адресу ТОВ "Авентус Україна" 24.03.2020 було здійснено успішний переказ коштів на суму 12000,00 грн маска картки НОМЕР_3 , код авторизації 573077, номер трансакції creditplus-6334658.
Відповідно до листа АТ КБ «Приватбанк» від 18.05.2026 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в банку емітовано картку № НОМЕР_4 , на яку 24.03.2020 надійшов переказ на суму 12000,00 грн. 
Суд звертає увагу, що Договір про споживчий кредит № 2188495 від 24.03.2020 з додатками (Графік платежів за договором та Паспорт споживчого кредиту) підписані ОСОБА_1 шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором (С417980) (а.с. 20 зворот).
При цьому суд бере до уваги, що позивачем надано LOG-ФАЙЛ УКЛАДЕННЯ ЕЛЕКТРОННОГО ДОГОВОРУ №2188495про надання споживчого кредиту від 24.03.2020, з якого вбачається, що 2020-02-13 18:48:14 клієнт розпочав реєстрацію на сайті, надав згоду на обробку персональних даних перед укладенням кредитного договору та ознайомився з Правилами надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 2020-02-13 18:48:26 ввів СМС-код надісланий Товариством на його телефон для підтвердження згоди; 2020-03-24 14:12:23 клієнт відправив Заявку на отримання кредиту за договором № 2188495 від 24.03.2020; 2020-03-24 14:13:22 товариство прийняло рішення про видачу кредиту та виставило клієнту Оферту, Паспорт споживчого кредиту; 2020-03-24 14:15:01 товариство надіслало клієнту СМС-повідомлення з кодом (одноразовий ідентифікатор/електронний підпис) С417980 для підтвердження прийняття оферти; 24.03.2020 14:15:10 клієнт ввів СМС-код (одноразовий ідентифікатор/електронний підпис) С417980, акцептував (прийняв) оферту Товариства, підписав та уклав договір; 24.03.2020 14:16:08 товариство відправило клієнту кошти та його примірник договору.
У наданій позивачем Інформації з облікового картки клієнта, що розміщена в електронній системі товариства вказані зазначені ОСОБА_1 при реєстрації в ІТС первісного кредитора анкетні дані, дані паспорта, РНОКПП, номер мобільного телефону та адреса електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 
З скріншоту з облікового запису клієнта ОСОБА_1 , що наданий позивачем, вбачається, що на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслано клієнту примірник кредитного договору, що містить електронний підпис.
З Інформації з облікової картки клієнта, що підтверджує надсилання одноразового ідентифікатора згідно смс повідомлення клієнту для підписання договору, а також повідомлення про направлення кредитних коштів згідно кредитного договору, яка надана позивачем вбачається, що: 24.03.2020 о 14:13 год позичальнику на номер телефону НОМЕР_5 було скеровано повідомлення про погодження кредиту в сумі 12000,00 грн на термін до 30 днів та запропоновано підписати договір в особистому кабінеті на сайті creditplus.ua/user; 24.03.2020 о 14:14 год на цей номер було відправлено повідомлення з одноразовий ідентифікатор С417980 для підписання договору на сайті creditplus.ua; 24.03.2020 о 14:16 год повідомлено про відправлення коштів в сумі 12000,00 грн за договором № 2188495, дата погашення 23.04.2020 з доступним продовженням.
Зокрема суд вказує, що договір був вчинений в електронній формі, яка відповідно до ст. 207 ЦК України та Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.
Підписання договору, додатку, паспорту з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідає Закону України «Про електронну комерцію».
Слід зазначити, що кредитний договір містить узгоджені сторонами такого положення щодо встановлення розміру кредиту, порядку нарахування процентів, строку кредитування.
При цьому суд також враховує, що в договорі зазначено особисті дані ОСОБА_1 , РНОКПП, реквізити паспорту, електронна адреса, номери телефонів, номер картки, домашня адреса. Суд вважає, що зазначені дані могли бути повідомлені лише особисто позичальником при укладенні кредитного договору.
Введення одноразового персонального ідентифікатора і є вчиненням дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, а саме - акцептом в розумінні ч. 3 п. 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Факт перерахування коштів доводиться листом АТ КБ "Приватбанк" та листом ТОВ "Вей Фор Пей" які логічно пов`язані та відповідають один одному, а також кредитному договору щодо дати надання кредиту, номеру рахунку відповідачки, на який перераховано кредитні кошти.
З таких доказів, які суд вважає належними та допустимими, суд доходить висновку про укладення кредитного договору та умови такого, а також перерахування кредитних коштів. При цьому суд зауважує, що кошти ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , були перераховані 24.03.2020, що в сукупності з іншими, зазначеними вище доказами, підтверджує отримання відповідачкою таких на виконання умов кредитного договору, чим спростовуються заперечення, зазначені відповідачкою у відзиві.
При цьому суд вважає паспорт споживчого кредиту лише доказом виконання переддоговірного обов`язку первісного кредитора, що визначений Законом України "Про споживче кредитування"
07.12.2020 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги №ККАУ-07122020 (а.с. 29 зворот-33), згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», включно і до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за кредитним договором №2188495 від 24.03.2020, що підтверджено витягом з реєстру боржників (а.с. 33 зворот).
З акту приймання-передачі реєстру боржників від 08.02.2021 до договору відступлення прав вимоги №ККАУ-07122020 вбачається, що такий підписаний сторонами - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»(а.с. 34).
З платіжної інструкції № 21758 від 09.02.2021 (а.с. 34 зворот) вбачається, що за такою ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» сплатило ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 667472,80 грн компенсації за Договором відступлення прав вимоги №ККАУ-07122020.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Таким чином, ТОВ «ФК "Кредит - Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» втратило такі права.
Дослідивши вказані докази, які суд вважає належними, допустимими та достатніми, в їх сукупності, суд доходить висновку, що відповідачка, уклавши кредитний договір в електронній формі, отримала від ТОВ "АВЕНТУС УКРАЇНА" кредитні кошти в сумі 12000,00 грн. Погашення кредиту в повному обсязі, згідно умов договору не здійснила, у зв`язку з чим у неїутворилась заборгованість. У зв`язку з укладення договору про відступлення права вимоги, право вимоги за кредитним договором № 3811528 перейшло від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до позивача.
Згідно розрахунку заборгованості, що наданий позивачем (а.с. 24-29), заборгованість ОСОБА_1 за договором № 2188495 становить 39360,00 грн, з яких 12000,00 грн за тілом кредиту та 27360,00 грн - за процентами, проценти нараховані за період з 24.03.2020 по 22.07.2020, тобто за 122 дні.
З таким суд не погоджується та бере до уваги заперечення, що зазначені у відзиві. 
Так, згідно з частиною першоюстатті 526 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 628 ЦК Українивизначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно достатті 629 ЦК Українидоговір є обов`язковим для виконання сторонами.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Відповідно достатті 610 цього Кодексупорушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до частини першої статті1048та частини першої статті1049 ЦК Українипозикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першоїстатті 1048 ЦК Українипро виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другоюстатті 1050 ЦК Україниправо кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другоюстатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, провадження № 4-154цс18, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, провадження № 14-318цс18.
Пунктом 4.1 договору про надання споживчого кредиту № 2188495 від 24.03.2020 визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначену в п. 1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп. 4.2-4.5 договору.
Відповідно до п. 4.3 пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк кредитування, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних способів: 1. Перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в Розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «часткове погашення кредиту»; 2. Протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомленні номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений платіж буде розцінений товариством як пропозиція споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Відповідно до пункту 4.5 договору у випадку акцептування товариством пропозиції споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в пункті 4.3 договору та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.
Матеріали справи не містять доказів ініціювання відповідачкою пролонгації строку кредиту, відсутні відомості про здійснення відповідачкою платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідно до положення п. 4.3 Договору та тим більше акцептування товариством пропозиції споживача про продовження строку кредиту.
Суд вказує, що саме по собі зазначення у договорі про можливість пролонгації строку кредиту не вказує на продовження сторонами строку користування кредитом, оскільки такий строк визначений п. 1.4. договору. З урахуванням визначеного строку сторонами було розраховано загальну вартість кредиту для споживача та реальну річну процентну ставку за договором про споживчий кредит.
ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало доказів відображення зміни умов договору щодо строку кредитування та нової дати повернення кредиту в особистому кабінеті споживача, як це передбачено договором, зокрема, п. 4.5.
ТОВ «Авентус Україна» мало право на нарахування відповідачці процентів за користування кредитом виключно в межах строку кредитування, визначеного п. 1.4. договору.
Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять даних про пролонгацію кредитного договору у відповідності до розділу 4 вказаного договору, позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», як правонаступник ТОВ «Авентус Україна» відповідно достатті 1048 ЦК Українимає право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування (30 днів). Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заборгованість станом на кінець строку дії договору становить 18840,00 грн, (12000,00 грн - сума основного боргу, 6840,00грн (12000*1,9%*30) - проценти), яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
Таким чином, аналізуючи надані докази, даючи їм оцінку в їх сукупності, з урахуванням вищевказаних обставин, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, з урахуванням принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями частини 1статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено 2662,40 грн судового збору (з урахуванням коефіцієнту 0,8 у зв`язку поданням позову в електронній формі).
Оскільки позовні вимоги судом задоволені частково, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог - 1274,38 грн (18840,00/39360,00х2662,40).
Також сторонами понесено витрати на правничу допомогу - позивач просить стягнути з відповідачки витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, відповідачка просить стягнути 5000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Відповідно до п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У ч. 2 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
До позовної заяви позивачем долучено ордер на надання правничої допомоги адвоката Усенка М. І. (а.с. 39), договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025 (а.с. 37 зворот), детальний опис наданих послуг від 12.01.2026 (а.с. 38 зворот), акт наданих послуг № 985 від 12.01.2026.
Згідно з договором про надання правової допомоги між ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» та АО «Апологет», сторони визначили предмет договору у виді юридичної допомоги в обсязі та на умовах, передбачених даним договором та вартість за 1 кредитну справу - 8000 грн.
Згідно з детальним описом наданих послуг, виконаних АО «Апологет», сторони погодили надання правових послуг у виді усної консультації клієнта щодо перспектив та порядку стягнення заборгованості за кредитним договором: час - 30 хв; ознайомлення з матеріалами кредитної справи: час 2 год; погодження правової позиції клієнта у справі: час - 30 хв; складення позовної заяви з урахуванням правової позиції клієнта: час - 3 год 30 хв. Всього 6 год 30 хв.
З акту № 985 наданих послуг від 13.02.2026 вбачається, що АО «Апологет» в особі адвоката Усенка М. І. надано ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» послуги згідно договору про надання правової (правничої) допомоги № 0107 від 01.07.2025, боржник ОСОБА_1 , кредитний договір № 2188495.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідачка у поданому відзиві просила зменшити розмір витрат позивача на правничу допомогу покликаючись на те, що погодження правової позиції клієнта не є необхідною послугою при наданні правничої допомоги; складання позовної заяви, яка зазначена як окремий вид послуги адвоката, не потребувала окремого додаткового аналізу обставин правовідносин та ознайомлення з матеріалами кредитної справи безпосередньо входить в розумовий процес складання позовної заяви; матеріали справи не мстять доказів ознайомлення адвоката Усенка М. І, саме з матеріалами кредитної справи або вжиття заходів з метою самостійного отримання цих документів; розмір витрат є непропорційним до предмету позову і його ціни та фактично наданих адвокатом послуг; спір є типовим, незначної складності, а також типовим для позивача; дії по наданню правничої допомоги не вимагали значного обсягу роботи; спірні правовідносини регулюються тільки нормами ЦК України та не передбачають великої кількості нормативно-правових актів для дослідження адвокатом; позовні заяви цієї категорії є шаблонними та ця позовна заява є незначною за обсягом. Крім того просив врахувати матеріальне становище кожної сторони в справі, враховуючи, що згідно фінансової звітності, що є у відкритому доступі, позивач отримав в 2025 році 566,1 млн грн доходу.
Водночас у відзиві відповідачка просила стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. В підтвердження долучила ордер на надання правничої допомоги відповідачці ОСОБА_6 адвокатом Данильчуком С. Г., копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвоката Данильчука С. Г., договір про надання правничої допомоги від 27.03.2026 № 2026/03/27-01 з додатком № 1 та платіжну інструкцію на суму 5000,00 грн.
З договору та додатку до нього вбачається, що за надання правничої допомоги клієнт авансовано сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні, залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін. Оплата підлягає перерахуванню клієнтом на розрахунковий чи картковий рахунок адвоката або внесенню готівкою в касу адвоката (п. 4.2, 4.3 договору). Відповідно до умов договору сторони погодили надання адвокатом правової допомоги у вигляді представництва інтересів клієнта в справі № 385/126/26, складання та подання до суду відзиву на позовну заяву та інших процесуальних документів. Сума гонорару є фіксованою і становить 5000,00 грн і підлягає сплаті протягом 5 робочих днів з дати підписання додатку № 1 (п. 1-3 додатку № 1 до договору).
Позивач у відповіді на відзив вказав, що відповідачкою не долучено детального опису наданих послуг за договором про надання правничої допомоги, тому вважав, що критика витрат позивача є вибірковою, а аргументація сторони відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу позивача суперечливою.
У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
В першу чергу слід вказати, що як позивачем так і відповідачкою надано належні та допустимі докази понесення витрат на правничу допомогу. 
Водночас аналізуючи аргументи сторони відповідача суд погоджується з тим, що погодження правової позиції клієнта у справі не може трактуватись як правнича допомога в цій справі, при цьому суд керується практикою ВС, зокрема, як зазначено ВС в постанові від 17.01.2022 № 756/8241/20 - зустріч із клієнтом та погодження заперечень на касаційну скаргу мають організаційний характер, є складовими підготовки відзиву на касаційну скаргу та за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги як окрема послуга, немає підтвердження, що клієнту разом із тим здійснювалося надання консультацій правового характеру, а тому такі витрати не підлягають компенсації.
Тому підстав для стягнення витрат за погодження правової позиції клієнта у справі, на що було витрачено 30 хв не вбачає. Враховуючи, що позивачем не вказано конкретної суми витрат за цю послугу, як і за інші, але детальний опис складено виключно з розрахунку витраченого часу на послугу (8000 грн за 6 год 30 хв), то витрати на правничу допомогу, без урахування послуги "погодження правової позиції клієнта у справі" становлять 7384,62 грн.
Інші аргументи сторони відповідача суд відхиляє, при цьому бере до уваги те, що правова допомога є багатоаспектною різною за змістом, обсягом та формами, враховує і заявлену суму витрат відповідачки та вважає, що в іншій частині відповідачкою не доведено неспівмірність заявленої до стягнення суми витрат за надання правової допомоги.
Також суд вважає доведеним розмір витрат відповідачки на правничу допомогу, при цьому зауважує, що витрати визначені в фіксованому розмірі, та бере до уваги, що Верховний Суд послідовно підтверджує, що у випадку погодження сторонами фіксованого гонорару відсутність деталізації витраченого часу не може бути підставою для відмови у компенсації таких витрат, а належними доказами визнаються договір, додаткові угоди та платіжні документи . Наприклад в постанові ВС від 26 січня 2026 року у справі № 367/4064/21 суд вказав, що оскільки позивачка погодила з адвокатом фіксований розмір його гонорару, то ненадання детального опису виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) із зазначенням того, скільки годин адвокат витратив на вчинення тієї чи іншої процесуальної дії чи складення документу, не має правового значення для вирішення питання про компенсацію ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу.
Таким чином, враховуючи розмір понесених сторонам витрат на правничу допомогу, які суд вважає доведеними (7384,62 грн позивачем та 5000,00 грн відповідачкою), часткове задоволення позову, положення п. 3 ч. 2ст. 141 ЦПК України, щодо пропорційності покладення витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимогу разі часткового задоволення позову, суд вважає правильним стягнути з відповідачки на користь позивача 3534,71 грн (18840,00/39360,00х7384,62) витрат на правничу допомогу, а з позивача на користь відповідачки - 2606,71 грн (20520,00/39360,00х5000,00).
Ч. 10 ст. 141 ЦПК України передбачає, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З врахуванням наведеного положення слід стягнути з відповідачки на користь позивача різницю витрат на правничу допомогу - 928,00 грн.
Керуючись статтями 258-259,263-265 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (код ЄДРПОУ 35234236, адреса: м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд. 1, корпус 28) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за договором № 2188495 про надання споживчого кредиту від 24.03.2020 в розмірі 18840,00 грн, з яких:заборгованість за тілом кредиту -12000,00 грн, заборгованість за процентами - 6840,00 грн, 1274,38 грн сплаченого судового збору та 928,00грн витрат на правничу допомогу, а всього 21042 (двадцять одну тисячу сорокдві) грн 38 коп.
В решті позову - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 22.06.2026.

Суддя: М.  В.  ВЕНГРИН 

Дата документу 22.06.2026